Справа № 738/1353/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/723/25
Категорія - ч. 1 ст. 382 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000118 від 12.04.2025, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ушня, Менського району, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимий

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, у відповідності до ст. 76 КК України, такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом першої інстанції установлено, що Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 04.08.2023 у справі №738/1071/23, яка набрала законної сили 26.08.2023, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 22.09.2023 у справі №738/1478/23, яка набрала законної сили 03.10.2023, ОСОБА_8 визнано винним:

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на шість місяців;

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років.

На підставі ст. 36 КУпАП, накладено на ОСОБА_8 стягнення в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років.

Постановою Менського районного суду від 06.03.2024 у справі №738/279/24, яка набрала законної сили 26.04.2024, ОСОБА_8 визнано винним:

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років.

На підставі ст. 36 КУпАП, накладено на ОСОБА_8 стягнення в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» заборонено керування транспортними засобами особам, до яких застосовано, зокрема, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак, ОСОБА_8 достовірно знаючи про наявність постанов Менського районного суду від 04.08.2023, 22.09.2023, 06.03.2024, які набрали законної сили, будучи ознайомленим з ними, з метою невиконання вказаних постанов суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість виконання, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч зазначених постанов суду, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, 12 квітня 2025 року близько 11 год. 00 хв. керував транспортним засобом та був зупинений на відстані близько 200 метрів від села Осьмаки, в напрямку села Бірківка, Корюківського району, Чернігівської області поліцейськими сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 (м. Мена) Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну Поліцію» під час керування транспортним засобом, а саме трактором «Сінтай», без державного реєстраційного знаку.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду стосовно нього скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вважає, що судом не дотримано вимог ст. ст. 94, 370 КПК України. Апелянт не заперечує, що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності з позбавленням права керування транспортним засобами, не заперечує, що 12 квітня 2025 року їздив на приватній присадибній ділянці, проте вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України не визнає, оскільки не керував трактором на дорозі загального користування, а керував лише на приватній присадибній ділянці в межах села Осьмаки, де можна це робити і без посвідчення права керування транспортним засобом, у тому числі будучи позбавленим такого права. Зазначає, що у власності має не трактор, а мототрактор потужністю 17 кінських сил і призначений для виконання незначних сільськогосподарських робіт на власній земельній ділянці і 12 квітня 2025 року керував мототрактором на присадибній ділянці. Наголошує, що у нього не було умислу не виконувати постанови суду, так як він керував мототрактором на присадибній ділянці, де, на думку апелянта можна це робити і без посвідчення водія. Наголошує на відсутності в його діях складу кримінального правопорушення та на закритті провадження.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду, позицію захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених в них підстав, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що остання задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_8 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст. ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

У судовому засіданні суду першої інстанцій ОСОБА_8 не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та показав, що 12 квітня 2025 року він з іншими особами у с. Осьмаки допомагав прибирати сміття біля будинку, якого купила третя особа та попросила допомогти. На своєму тракторі перевозив на подвір`я будинку гілля із саду, який знаходиться за 200-300 м від будинку. Від його дому до будинку, де він допомагав прибирати, трактор пригнав йому знайомий. Він не їздив по дорозі загального користування, а лише на присадибній ділянці, де можна їздити без посвідчення на право керуванням транспортним засобом. Йому відомо, що суд позбавляв його права керування транспортними засобами з накладенням штрафів, які частково сплатив. Трактор до його будинку йому пригнав господар будинку біля якого вбирали сміття. Вказав, що не заперечує факту керування трактором на присадибній ділянці, але це було не на дорозі загального користування, тому у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Попри невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 вини, його показання спростовуються зібраними у кримінальному провадженні іншими доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що працює поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення № 1 (м. Мена) Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліціїв Чернігівської області. 12 квітня 2025 року під час несення служби у с. Осьмаки, помітили трактор з причепом, який рухався на грунтовій дорозі за межами села. На причепі трактора перебувало гілля та сиділо дві особи, а керував трактором ОСОБА_8 та після перевірки документів було встановлено, що останній позбавлений права керування транспортними засобами у зв`язку з чим було викликано слідчо-оперативну групу для фіксації правопорушення. Від місця зупинки трактора, до будинків у селі була значна відстань, можливо до одного кілометра.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що 12 квітня 2025 року прийшла до друзів по вул. Молодіжна у с. Осьмаки, номер будинку не знає, оскільки у цьому селі проживає незначний час. Спілкувалися у друзів на подвір`ї за будинку та бачили, що приблизно на відстані 50 метрів від них, ОСОБА_8 стояв біля трактора на сусідському городі біля садка, а біля нього стояли два екіпажі поліцейських. Моменту коли Сірого зупинили працівники поліції вона не бачила. Біля ОСОБА_11 бачила лише поліцейських. Трактор був невеликого розміру, синього кольору та до нього був причеп із сміттям. Вказала, що знає ОСОБА_8 як сусіда, але не знає чий то трактор та обвинувачений тим трактором не керував.

Судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинуваченого.

Даними протоколу огляду місця події від 12 квітня 2025 року, згідно якого місцем проведення огляду є ділянка місцевості на околиці с. Осьмаки, Корюківського району, Чернігівської області, під`їзд до якої здійснюється зі сторони вул. Шевченка, що в с. Осьмаки, Корюківського району, Чернігівської області. На виїзді з с. Осьмаки у напрямку с. Бірківка з лівої сторони пролягає грунтова дорога, яка проходить полем. Праворуч від грунтової дороги проходить лінія електропередач. Опори лінії без номерів. На відстані 4,5 м від лівого краю дороги розташований трактор з причепом. Трактор «Сінтай» модель Т244 ТНТ, державний номерний знак відсутній. Причеп саморобного виготовлення. На причепі гілки дерев. До протоколу додано фото таблицю (а.п.34-38).

Даними протоколу огляду речі від 17.04.2025 року та доданим до нього диском, згідно якого слідчим було оглянуто лазерний компакт-диск DVD-R, на якому міститься два відеофайли. На першому відеофайлі є запис, що польовою дорогою автомобіль патрульних переслідує трактор з причепом. О 10:43:16 годин 12.04.2025 року трактор зупиняється та за ним зупиняється службовий автомобіль. Після розмови водія трактора з працівниками поліції, водію трактора запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера, для чого проходять до службового автомобіля. Після проходження освідування за допомогою алкотестера, водія трактора перевірено по обліку НПУ за допомогою планшета та установлено, що останній керував транспортним засобом будучи позбавлений права керування транспортними засобами постановою суду. Після цього викликано слідчо-оперативну групу. При відкритті другого відеофайла установлено, що на відеозаписах зафіксована розмова поліцейського та водія трактора, який пояснює, що дійсно він позбавлений права керування транспортними засобами постановою Менського районного суду Чернігівської області за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП та усвідомлював, що керував трактором не маючи на це право. (а.п.40-44).

Інформацією з листа Менського відділу Державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.04.2025 року № 27.2.31/12883, згідно якого на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання постанов Менського районного суду про стягнення з ОСОБА_8 штрафів у розмірі 17000,00 грн, 34000,00 грн, 51000,00 грн та 51000,00 грн, додано копію виклику державного виконавця та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.п.45-47).

Інформацією з листа Територіального сервісного центру МВС № 7444 від 14.04.2025 року, згідно якого ОСОБА_8 станом на 16 квітня 2025 року значиться серед позбавлених права керування транспортними засобами (а.с.48).

Даними листа головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 17.04.2025 року, згідно якого ОСОБА_8 посвідчення тракториста-машиніста не видавалось (а.с.49).

Інформацією з довідці Корюківського районного відділу Відділення поліції № 1(м. Мена) від 16.04.2025 року № 4323/124/44.1-2025, згідно якої за даними бази ІПНП ОСОБА_8 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у тому числі за ч.1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.п.51).

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 04.08.2023 у справі № 738/1071/23, яка набрала законної сили 26.08.2023, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу (а.п.119-120).

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 22.09.2023 у справі № 738/1478/23, яка набрала законної сили 03.10.2023, ОСОБА_8 визнано винуватим:

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на шість місяців;

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років.

На підставі ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_8 стягнення в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років (а.п.145-147).

Постановою Менського районного суду від 06.03.2024 у справі №738/279/24, яка набрала законної сили 26.04.2024, ОСОБА_8 визнано винним:

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу;

- у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років.

На підставі ст. 36 КУпАП, накладено на ОСОБА_8 стягнення в межах санкції, встановленої ч. 3 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на десять років (а.п.165-166).

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.382 КК України кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Зокрема, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань допитаних свідків та даних, встановлених із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, і досліджених судом першої інстанції, зміст яких детально розкрито у вироку.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі, оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані і містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме, умисного невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Колегією суддів визнаються безпідставними аргументи обвинуваченого щодо недоведеності його винуватості у вчиненому.

Не можна погодитися з твердженнями ОСОБА_8 про те, що він трактором не керував на дорозі загального користування, а керував лише на присадибній ділянці, де можна це робити і без посвідчення права керування транспортним засобом у тому числі будучи позбавленим такого права.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.10. Правил дорожнього руху водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Отже, з вказаних норм законодавства не вбачається будь-яких винятків можливості керування транспортними засобами для осіб, які позбавлені права керування транспортними засобами, та незалежно, це керування на присадибній ділянці або на дорозі загального користування, а тому колегія суддів не бере до уваги доводи обвинуваченого про те, що керувати без посвідчення водія на присадибних ділянках дозволяється особам, позбавлених такого права. Тобто законодавством не передбачено будь-яких винятків для осіб, позбавлених права керування транспортними засобами щодо періоду часу чи відстані такого керування.

Окрім того, з відеозапису, долученого до протоколу огляду речі від 17.04.2025 чітко вбачається, що саме ОСОБА_8 керував трактором з причепом, на якому сиділо дві особи та лежало гілля дерев, та працівниками поліції зупинено трактор на полі за межами населеного пункту.

Інших доводів щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не вказано, і в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наведено не було.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судовий розгляд проведено в повному обсязі, правильно установлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку зібраним та перевіреним під час судового розгляду доказам, які поза будь-яким розумним сумнівом свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні вироку та вирішенні питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у повному обсязі враховані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, раніше неодноразово судимий та у силу ст. 89 КК України судимості погашені, його вік, здійснює догляд за особою внаслідок психічного захворювання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працює, врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 419, 532 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4