Провадження № 1-кс/202/8360/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

17 листопада 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, яке подане у кримінальному провадженні № 0001310 від 06 листопада 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернулася з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автопоїзд у складі вантажного автомобіля «VOLVO FN 42T» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «SCHMITZ SCS 24L-1362 EB» номерний знак НОМЕР_2 , які належать ТОВ «SANOIL» та якими керував водій ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що 06.11.2025 о 10:00 водій ОСОБА_3 , керуючи автопоїздом у складі вантажного автомобіля «VOLVO FN 42T» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «SCHMITZ SCS 24L-1362 EB» номерний знак НОМЕР_2 , по вулиці Старочумацькій в Індустріальному районі міста Дніпра, поблизу перехрестя з вулицею Яскравою допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , 1937 року народження, який перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, через які помер у лікарні.

Відомості про кримінальне правопорушення 06 листопада 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001310 з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час проведення огляду 06.11.2025 року вилучено автопоїзд у складі вантажного автомобіля «VOLVO FN 42T» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «SCHMITZ SCS 24L-1362 EB» номерний знак НОМЕР_2 , так як на поверхні переднього бамперу автомобіля виявлені сліди ковзання від контакту з пішоходом.

Транспортні засоби залишено для зберігання на території майданчика за адресою: м. Дніпро, вул. Каштанова, 35.

Вантажний автомобіль «VOLVO FN 42T» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп «SCHMITZ SCS 24L-1362 EB» номерний знак НОМЕР_2 згідно зі свідоцтвами про реєстрацію НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 31.08.2021 року належать ТОВ «САНОІЛ».

Постановою слідчого ці транспортні засоби визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що для проведення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кримінального провадження, з метою запобігання перетворенню, псуванню, знищенню, пошкодженню, приховуванню, зникненню, втрати, використанню, пересуванню, передачі, відчуженню речового доказу, проведення судових експертиз для забезпечення всебічності та об`єктивності дослідження усіх обставин справи виникла потреба в накладенні арешту відповідно до статті 170 КПК України.

Прокурор надала заяву про розгляд клопотання в її відсутність.

Володілець майна ОСОБА_3 з`явився в судове засідання, проти заборони користування автомобілем заперечував, просив повернути автомобіль, посилаючись на те, що транспортний засіб належить ТОВ «SANOIL», використовується для здійснення перевезень, на цей час проведений слідчий експеримент.

Також адвокатом ОСОБА_6 були надіслані письмові заперечення, в яких зазначено, що 12 листопада 2025 року був проведений огляд транспортного засобу судовим експертом, проведено слідчий експеримент. Власник майна ТОВ «SANOIL» здійснює автоперевезення. Арештом майна будуть обмежені права власника. Крім того, вважає, що перебування майна під арештом та його зберігання в м. Дніпрі є небезпечним. Тому просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Слідчим суддею установлено, що 06 листопада 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за № 0001310.

Згідно з матеріалами клопотання 06.11.2025 року був вилучений автопоїзд у складі вантажного автомобіля «VOLVO FN 42T» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «SCHMITZ SCS 24L-1362 EB» номерний знак НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 і НОМЕР_4 від 31.08.2021 року належить ТОВ «САНОІЛ» та використовується для перевезень ОСОБА_3 .

Постановою слідчого від 06 листопада 2025 року вказані транспортні засоби визнані речовими доказами.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У частині 1 статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з частиною 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин і наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучений транспортний засіб є доказом такого злочину, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Також слідчий суддя вважає, що відчуження цього транспортного засобу може негативно вплинути на досудове розслідування, оскільки на цей час не проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії.

Оскільки вантажний автомобіль та напівпричіп визнані речовим доказом у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на цей час у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, слідчий суддя вважає, що відчуження цього майна може ускладнити досудове розслідування.

Водночас слідчий суддя вважає, що заборона розпорядження та користування автомобілем і напівпричепом, є невиправданою порівняно з потребами досудового розслідування та становитиме надмірний тягар для його власника.

Слідчий суддя звертає увагу, що критерії розумності та співмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом.

При цьому обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року зазначено, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Слідчий суддя бере до уваги, що слідчий та прокурор не надали належних даних та доказів щодо неможливості фіксації слідів правопорушення без обмеження права користування та розпорядження майном.

Згідно з протоколом огляду місця події вилучений вантажний автомобіль не містить будь-яких пошкоджень або значних слідів правопорушення, лише стерто бруд та пил на передньому бампері та решітці радіатора. Напівпричіп взагалі не містить будь-яких слідів дорожньо-транспортної пригоди.

З часу вилучення транспортних засобів слідчий та прокурор мали достатньо часу, щоб їх оглянути, в тому числі за участю експерта, і зафіксувати наявні сліди та технічний стан.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що на цей час у кримінальному провадженні проведено слідчий експеримент.

Автомобіль з напівпричепом належать ТОВ «SANOIL», використовуються для здійснення підприємницької діяльності перевезень.

Отже, позбавлення права користування та розпорядження транспортним засобом може негативно позначитися на правах цього товариства як власника майна та завдати збитків.

З урахуванням усіх обставин кримінального провадження слідчий суддя вважає, що клопотання в частині заборони розпорядження та користування транспортними засобами задоволенню не підлягає.

Таким чином клопотання прокурора необхідно задовольнити частково, наклавши арешт на автопоїзд у складі вантажного автомобіля «VOLVO FN 42T» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «SCHMITZ SCS 24L-1362 EB» номерний знак НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження.

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на автопоїзд у складі вантажного автомобіля «VOLVO FN 42T» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа «SCHMITZ SCS 24L-1362 EB» номерний знак НОМЕР_2 , які належать ТОВ «SANOIL» та яким керував ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження.

В частині заборони розпорядження та користування транспортними засобами у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Копію ухвали направити для виконання слідчому, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_7