УХВАЛА

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 570/4251/20

провадження № 51-3716ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 01 травня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 березня 2024 року, а також клопотання про поновлення строку касаційного оскарження,

встановив:

Не погоджуючись із зазначеними вище судовими рішеннями, засуджений після закінчення строку касаційного оскарження подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій порушив питання про поновлення цього строку.

Поважність причин пропуску строку касаційного оскарження засуджений обґрунтовує тим, що у травні 2024 року пройшов військово-лікарську комісію та визнаний придатним до військової служби. Надалі, 30 травня 2024 року, він уклав контракт про проходження військової служби та у період з 01 червня до 06 липня 2024 року проходив базову загальну військову підготовку у навчальному центрі Збройних Сил України.

Крім того, звертає увагу Суду, що копію ухвали Волинського апеляційного суду від 28 березня 2024 року він отримав 20 травня 2025 року.

Також зазначає, що в період з 06 липня до 28 серпня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому шпиталі, а з 29 серпня до 05 вересня цього ж року проходив перепідготовку для виїзду в зону бойових дій, де перебуває й до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Зі змісту оскаржених судових рішень та касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 на момент постановлення ухвали Волинським апеляційним судом від 28 березня 2024 року не перебував під вартою, тому останнім днем подання касаційної скарги до Суду для засудженого було 01 липня 2024 року (з урахуванням того, що останній день строку, а саме 29 червня 2024 року, був вихідним днем - субота). Проте засуджений повторно подав цю касаційну скаргу 24 жовтня 2025 року (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті), тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

Суд зауважує, що приписи ст. 116 КПК визначають обов`язок щодо вчинення процесуальних дій у встановлені цим Кодексом строки. Указаними положеннями КПК чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників провадження проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію таким чином, щоб не допустити зволікання, зокрема щодо подання касаційної скарги з дотриманням встановленого строку.

Частиною 1 ст. 117 КПК визначено, окрім іншого, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

За сталою практикою Верховного Суду під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.

Крім того, Суд зауважує, що при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку мають ураховуватися: тривалість самого процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа заходів для того, щоб реалізувати своє право у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Проте клопотання засудженого про поновлення строку касаційного оскарження не містить обґрунтованих підстав для поновлення цього строку.

Насамперед колегія суддів зауважує, що згідно з приписами ч. 2 ст. 426 КПК строк на касаційне оскарження для ОСОБА_4 , який на момент постановлення ухвали Волинським апеляційним судом від 28 березня 2024 року не перебував під вартою, обраховується з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції і цей строк для нього не пов`язаний з отриманням копії оскаржуваного судового рішення, а тому доводи в цій частині безпідставні.

Також Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що касатор лише узагальнено зазначив про перебування на військовій службі, однак не конкретизував, які саме обставини під час служби, зокрема під час проходження базової загально військової підготовки у навчальному центрі Збройних Сил України перешкодили йому з дотриманням тримісячного строку звернутися до Суду з касаційною скаргою, тобто до 01 липня 2024 року включно.

До того ж колегія суддів не залишає поза увагою те, що ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 березня 2024 року постановлено за участю засудженого та його захисника. Тобто засуджений був обізнаний про наявність такого провадження у суді та з огляду на зміст проголошеної ухвали апеляційного суду був обізнаний про порядок та строки касаційного оскарження.

З урахуванням викладеного вище, безпідставними є обґрунтування поважності причин пропуску строку касаційного оскарження обставинами, що стосуються проходження ОСОБА_4 військової служби та лікування після 01 липня 2025 року, оскільки вони виникли після закінчення строку касаційного оскарження, поважність причин пропуску якого колегія суддів Верховного Суду у цьому провадженні не встановила.

Також, Суд ураховує, що клопотання засудженого не містить відомостей про вжиті ним заходи щодо оскарження судових рішень, які свідчили б, що звернення із касаційною скаргою на судові рішення у кримінальному провадженні відбулося поза межами строку касаційного оскарження з причин, які не залежали від його волевиявлення, з урахуванням того, що з дня проголошення ухвали Волинським апеляційним судом до звернення з касаційною скаргою засудженим, який брав участь під час апеляційного розгляду, минуло понад 1 рік і 5 місяців.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені ОСОБА_4 обґрунтування щодо поновлення строку не підтверджують наявності поважних причин пропуску ним строку касаційного оскарження судових рішень, тому клопотання про поновлення цього строку необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Отже, згідно із зазначеними приписами КПК, касаційну скаргу необхідно повернути, оскільки засуджений ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а підстав для поновлення пропущеного строку немає.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 01 травня 2023 року та ухвали Волинського апеляційного суду від 28 березня 2024 року залишити без задоволення.

Повернути засудженому ОСОБА_4 касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3