Справа № 408/6301/17-к
Провадження № 1-кп/0198/56/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2017 за № 0000418, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с.Селець Дубровицького району Рівненської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив :

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.

Так, на підставі ст.ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 19 серпня 2016 року громадянина України ОСОБА_4 прийнято на військову службу до Збройних Сил України за контрактом.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 19 серпня 2016 року № 180 старшину ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду головного сержанта З механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Згідно з наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) старшину ОСОБА_4 залучено для безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 14 червня 2017 року № 124 старшині ОСОБА_4 надано щорічну основну відпустку за 2017 рік на 30 діб, а саме з 14 червня 2017 року по 14 липня 2017 року, з датою прибуття 15 липня 2017 року до частини.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу виконувача обов`язків Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України з 17 березня 2014 року настав особливий період, який діє до теперішнього часу.

При цьому, старшина ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свято і непорушно додержуватися законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, старшина ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, порушуючи наказ командира за відсутності при цьому поважних причин, в умовах особливого періоду 15 липня 2017 не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка тимчасово дислокувалась поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , чим фактично протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та був незаконно відсутній на військовій службі без поважних причин з 15 липня 2017 року по 27 листопада 2017 року (дата самостйного прибуття до військової прокуратури Луганського гарнізону), тобто 134 доби, не вживаючи заходів для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно без поважних причин на службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі та не заперечував зазначені вище обставини, підтвердивши відсутність поважних причин нез`явлення на службу.

Час, місце, мотив вчинення кримінального правопорушення, інші обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, ОСОБА_4 не спростовував, а навпаки їх підтвердив.

Учасники судового провадження не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, викладених вище, їх не оспорювали, правильно розуміючи при цьому зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження не виникає.

Беручи до уваги викладене, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням позитивної думки учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, оскільки вони ніким не оспорюються.

З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що вина ОСОБА_4 , як військовослужбовця не строкової служби, у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена. Скоєне ОСОБА_4 підлягає кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України.

Обираючи покарання для ОСОБА_4 , суд, згідно зі ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно. При відсутності обтяжуючих покарання обставин, пом`якшуючими для ОСОБА_4 суд визнав з`явлення із зізнанням та щире каяття.

Слід зазначити, що ОСОБА_4 є суб`єктом кримінального правопорушення. Підстави вважати вчинення ОСОБА_4 злочину у стані неосудності відсутні.

Суд бере до уваги і досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої ризик небезпеки ОСОБА_4 як для суспільства, так і для окремих осіб, ризик вчинення повторних кримінальних правопорушень ОСОБА_4 оцінюється як середній.

На думку органу з питань пробації виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Ґрунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітніх дітей, конкретні обставини справи, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, суд призначає покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки доходить переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також сприятиме виправленню ОСОБА_4 і попередженню вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень, а окрім того є цілком справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім, та відповідатиме не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права, а також гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захистом інтересів суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, враховуючи крім тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_4 , конкретні обставини справи, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, суд вважає можливим виправлення останнього без відбування покарання, застосовує до нього правила ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Процесуальні витрати, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави, а також речові докази, відсутні.

Цивільний позов не подано.

Запобіжний захід не обрано.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому за ч. 4 ст. 407 КК України обвинуваченні.

ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом одного року іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Копію вироку надіслати прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1