Номер провадження: 11-сс/813/2291/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 10.11.2025, якою в межах к/п №0001008 від 05.11.2025 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нова Каховка, Херсонської обл., громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, зі слів раніше судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001008 від 05.11.2025 було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 09.01.2026 із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн. відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваного безальтернативним.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою з таких підстав:

- прокурором не доведено існування заявлених ризиків. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ тяжкість покарання не може бути безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, водночас матеріали провадження не містять відомостей відносно впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків або потерпілого. Ризик вчинення ним іншого злочину також жодним чином не доведений.

- всупереч відомостей, які містяться у клопотанні слідчого та в оскаржуваній ухвалі ОСОБА_8 має постійне місце проживання. Більш того, він визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, щиро кається, має інвалідність.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 10.11.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням ід вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя констатував наявність у вказаному провадженні ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків та/або потерпілого та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, існування ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлене зокрема тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим.

ЄСПЛ у рішенні «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування.

Апеляційний суд також вважає реальними ризик незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 , на потерпілого з метою схиляння його до зміни пояснень. Окрім того, апеляційний суд враховує порядок отримання пояснень учасників судового розгляду, який передбачений ст. 225 КК України.

Колегія суддів на підставі налізу наданих матеріалів не виключає існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на умисний характер інкримінованого злочину, який демонструє відповідне відношення підозрюваного до охоронюваних законом цінностей.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на теперішній час поведінка підозрюваного вимагає виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в той же час не є для підозрюваного безальтернативним.

Що стосується посилання захисника з приводу наявності у підозрюваного ОСОБА_8 місця проживання, апеляційний суд зауважує, що вони не підтверджені жодними доказами.

Колегія суддів також зауважує, що слідчим суддею був визначений мінімальний розмір застави, визначений п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України.

При цьому, запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розміру застави буде перевірена слідчим суддею через нетривалий час.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на теперішній час підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням мінімального розміру застави, який визначений у п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Водночас, колегія суддів враховує аргументи захисника з приводу незадовільного стану здоров`я підозрюваного, який має групу інвалідності, виходячи із приписів Конституції України, відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, з метою забезпечення прав обвинуваченого, вважає за необхідне зобов`язати відповідальних посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 та надати йому кваліфіковану медичну допомогу.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 10.11.2025, якою в межах к/п №0001008 від 05.11.2025 відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням застави залишити без змін.

Доручити службовим особам ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській обл. провести медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_8 та надати кваліфіковану медичну допомогу.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4