Дата документу 25.12.2025 Справа № 336/6536/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1119/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6536/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 02.02.2026 року включно продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.ч.2, 3 ст.307 КК.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що продовження найбільш суворого запобіжного заходу є безпідставним. Передбачені ст.177 КПК беззаперечно ризики зменшились. Відомості на підтвердження знищення доказів відсутні. Обвинувачений має місце проживання, неофіційне місце роботи та матеріальну підтримку від родичів. Сама по собі лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути єдиною підставою для тримання під вартою. Апелянт посилається на незаконність раніше винесеної ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання його під вартою, а також акцентує увагу, що відносно інших обвинувачених в рамках даного кримінального провадження застосовувалися більш м`які запобіжні заходи. Відтак, апелянт вважає, що існують правові підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалась.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.1 ст.306, ч.ч.2, 3 ст.307 КК, ОСОБА_9 за ч.ч.2, 3 ст.307 КК, ОСОБА_11 за ч.3 ст.307 КК, ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Судова колегія погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, і за їх вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Крім того, встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 наразі не завершено. А тому, на переконання колегії суддів, існують достатні підстави стверджувати про наявність ризику незаконного впливу на свідків, яких ще не допитано у судовому засіданні.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 неодружений та осіб на утриманні він не має. Перелічені відомості вказують на відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

Достовірних даних про наявність у обвинуваченого законного та стабільного джерела доходу матеріали провадження не містять.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та звільнявся від відбування покарання з випробуванням.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений будучи особою раніше неодноразово судимою, на шлях виправлення та перевиховання не став, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки та джерел стабільного доходу, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо відсутності доказів на підтвердження вчинення ним дій, що охоплюються змістом п.2 ч.1 ст.177 КПК, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки заявлений ризик відносно обвинуваченого судом першої інстанції встановлено не було.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Відтак, на переконання колегії суддів, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків та не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Заперечення апелянта, що стосуються відповідності вимогам закону попередньої ухвали районного суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду у даному провадженні, у зв`язку з чим апеляційний суд не вправі надавати юридичну оцінку з приводу вказаного судового рішення.

З аналогічних підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про застосування відносно інших обвинувачених в рамках даного кримінального провадження не пов`язаних з триманням під вартою запобіжних заходів.

Відтак, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою є законним і обґрунтованим, відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Між тим, судова колегія зауважує, що сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення не є самостійною підставою для продовження строку тримання його під вартою, натомість судом першої інстанції враховано усі встановлені у даному провадженні обставини у їх взаємозв`язку, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4