Справа № 1-270/11
Провадження № 1-в/761/474/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні звернення ГСУ СБУ у м. Києві та Київській області щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-270/11

ВСТАНОВИВ

До провадження Шевченківського районного суду міста Києва 28.11.2025 надійшло звернення у формі листа за підписом начальника ГСУ СБУ у м. Києві та Київській області щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-270/11.

У зверненні вказано, що Головним управлінням (правонаступником Управління СБ України у м. Києві) з 2010 року безперервно зберігаються та без дозволу уповноваженого суду не можуть бути використані у сфері національної безпеки 2 500 доларів США, раніше виділених Фінансово-економічним управлінням СБ України, через підзвітну особу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області у встановленому порядку для документування протиправної діяльності, кваліфікованої за ст. 368 КК України, у ході відповідного досудового розслідування і надалі визнаних речовими доказами (як об`єкти злочинних дій) з метою забезпечення підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі № 1-270/2011, у межах якої: вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 12.12.2011 ухвалено залишити зазначені гроші у віданні Управління СБ України у м. Києві як законного володільця; цей вирок скасовано і кримінальну справу закрито ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03.07.2012, однак долю речових доказів не визначено.

На підставі викладеного перед судом порушується питання щодо повернення речових доказів (бюджетних кошти у вигляді 2 500 доларів США) їх власнику (законному володільцю) Фінансово-економічному управлінню СБ України, де вони отримувалися оперативним підрозділом для забезпечення проведення слідчих дій.

Про час та місце розгляду даного звернення повідомлено ГСУ СБУ у м. Києві та Київській області, представник подав суду заяву про розгляд питання за їх відсутності, просив клопотання задовольнити.

Суд дослідивши звернення начальника ГСУ СБУ у м. Києві та Київській області щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-270/11, вважає за необхідне вказати на таке.

Згідно із п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто у порядку, передбаченому Кримінально- процесуального кодексу України від 1960 року, відповідно до якого питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою суду про закриття справи, при цьому, гроші, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям (п. 5 ч. 1 ст. 81).

Зі звернення вбачається, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.07.2012 вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року скасований щодо ОСОБА_3 а провадження у справі закрито на підставі ст. 7-1 КПК України.

Відповідно до ст. 284 КПК України (в редакції 1960 року) при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Стаття 330 КПК України 1960 року передбачає, що суд вирішує питання про речові докази, керуючись правилами, викладеними в статті 81 цього Кодексу. Речі, що не є речовими доказами в справі, повертаються їх законному володільцеві, хоч би останній і не пред`явив цивільного позову. Якщо виникне спір про право власності на зазначені речі, він підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому: знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються; речі, вилучені з обігу, передаються відповідним установам або знищуються; речі, які не мають ніякої цінності і не можуть бути використані, знищуються, а у випадках, коли заінтересовані особи просять про це, можуть бути передані їм; гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, передаються в доход держави; гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Вказані неточності можуть призвести до всякого роду сумнівів та протиріч при виконанні постанови та повинні бути вирішені судом, який ухвалив постанову.

З огляду на викладене, питання щодо речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до ст. 81 КПК України 1960 року.

Відповідно до положень статті 409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, та застосування кримінального закону, що має зворотну силу, відповідно до частин другої і третьої статті 5 Кримінального кодексу України, вирішуються судом, який постановив вирок.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань. пов`язаних з виконанням вироків» у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (в редакції 1960 року), суди вправі вирішувати питання, зокрема, долю речових доказів, якщо її не вирішено вироком суду.

Відтак розгляд порушеного питання про речові докази можливе в порядку. передбаченому ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року), за відповідним клопотання поданого процесуальним керівником чи іншим учасником кримінальної справи до суду який постановив вирок.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що Головне управлінням СБУ у м. Києві та Київській області де з 2010 року безперервно зберігаються та без дозволу уповноваженого суду не можуть бути використані у сфері національної безпеки 2 500 доларів США не є належним ініціатором, таке питання має бути ініційоване прокурором, чи іншим учасником процесу, яким ГСУ СБУ у м. Києві та Київській області не було.

Керуючись ст. ст. 409, 411, 273 КПК України (в редакції 1960 року) суд

ПОСТАНОВИВ

Звернення начальника ГСУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-270/11 залишити без задоволення.

Роз`яснити, що розгляд порушеного питання про речові докази здійснюється в порядку, передбаченому ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року) за відповідним клопотання поданого прокурором (процесуальним керівником) чи іншим учасником кримінальної справи до суду який постановив вирок

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_5