Провадження №: 1-і/336/1/25
У Х В А Л А

іменем України

22 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, не зареєстрований, фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:

за ч.4 ст.187 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

встановив:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у судді ОСОБА_6 , перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.10.2025 року в провадження судді ОСОБА_1 , надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , з підстав того, що суддя ОСОБА_6 перебуває на лікарняному.

Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 до 15 листопада 2025 року включно.

Прокурор підтримав клопотання та зазначив, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та продовжують існувати ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням тяжкості правопорушення, даних про особу обвинуваченого та наявних ризиків, не вбачає.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора, наголосив на тому, що не вчиняв протиправних дій, у яких обвинувачується, тому подальше тримання його під вартою вважає недоцільним.

Захисник підтримав заперечення обвинуваченого проти задоволення клопотання з тих самих мотивів.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи тощо.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України вказаної статті запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається із матеріалів справи, а також відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2025 року до 15 листопада 2025 року включно.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд має пересвідчитися у тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Підставами обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 були обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків переховування від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На даний час виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшилися, застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Обґрунтованість висунутого ОСОБА_3 обвинувачення підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, під час дії воєнного стану, що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки його поведінки.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Продовжують існувати ризики: переховування від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування для уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Суд вважає, що у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на свідків, оскільки останній обізнаний про анкетні дані свідків, які наразі не допитані.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

В даному випадку залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, які на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є суттєвим.

Обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на волі може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд вказує на те, що наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (Selcuk v. Turkey (Сельчук проти Туреччини), § 34; Matznetter v. Austria (Мацнеттер проти Австрії), § 9).

Крім тяжкості злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_3 , враховуючи наявність у останнього судимостей за аналогічні злочини, а також те, що в минулому він відбував реальне покарання призначене судом, суд вбачає, що наведені відомості з біографії ОСОБА_3 свідчать про його слабку здатність протистояти спокусі протиправного заволодіння чужим майном, що надає підстави вбачати наявність ризику вчинення ним нових правопорушень. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, перешкоджатиме ухиленню обвинуваченого від суду та вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не має стійких соціальних зав`язків, постійного місця проживання, раніше був 5 разів судимим за вчинення аналогічних злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, суд дійшов до висновку, що раніше встановлені ризики продовжують існувати, їх рівень не зменшився, та вказаним ризикам не можливо запобігти шляхом застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Судом також встановлено, що за станом здоров`я обвинувачений може утримуватися в закладі попереднього ув`язнення, доказів протилежного стороною захисту під час провадження справи в суді не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. У зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини 4 ст. 184 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд вважає за необхідне, при застосуванні вказаного запобіжного заходу не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного із застосуванням насильства.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому обґрунтоване та підлягає задоволенню, вважає необхідним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 181-183, 197, 199, 331, 372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 -задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, до 20 грудня 2025 року включно.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню, щодо продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, обвинуваченим, який тримається під вартою-в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Суддя: ОСОБА_1