Справа № 447/737/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/684/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 19 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 19 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період перебування під вартою з 24.01.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 17.08.2025 включно.

Вирішено питання про речові докази, арешт майна та процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою збуту наркотичних засобів на території м. Новий Розділ Львівської області, умисно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого колишнього проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , до 07.07.2023.

В подальшому, 07.07.2023, близько 12:00 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту згаданого вище наркотичного засобу, зустрівся в під`їзді за місцем свого колишнього проживання, що по АДРЕСА_2 із ОСОБА_10 , (анкетні дані змінено), та реалізовуючи свій злочинний умисел на збут такого наркотичного засобу, продав (збув) останньому у згортку із фольги заздалегідь незаконно придбаний фрагмент таблетки білого кольору, який згідно з висновком експерта Львівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/114-23/12670-НЗПРАП від 22.09.2023, відноситься до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, маса якого становить 0,0019 грама, за що отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 150 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби з метою збуту, незаконно збув наркотичні засоби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою збуту наркотичних засобів на території м. Новий Розділ Львівської області, умисно, повторно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , до 11.12.2023.

В подальшому, 11.12.2023, близько 14:40 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту наркотичного засобу, зустрівся із ОСОБА_10 , (анкетні дані змінені), в квартирі житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, повторно, продав (збув) останньому у згортку із фольги заздалегідь незаконно придбані два фрагменти таблеток білого кольору, які згідно з висновком експерта Львівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/114-23/24910-НЗПРАП від 11.01.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,0062 грама, за що отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 600 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою розповсюдження (збуту) наркотичних засобів на території м. Новий Розділ Львівської області, умисно, повторно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , до 23.01.2024.

В подальшому, 23.01.2024, близько 15:20 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту наркотичного засобу, зустрівся із ОСОБА_10 , (анкетні дані змінені), в квартирі житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, повторно, продав (збув) останньому у згортку із паперу заздалегідь незаконно придбаний фрагмент таблетки білого кольору та в блістері заздалегідь незаконно придбану таблетку білого кольору, які згідно з висновком експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1139-НЗПРАП від 12.02.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,00779 грам, за що отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1000 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою збуту наркотичних засобів на території м. Новий Розділ Стрийського району Львівської області, умисно, повторно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», та порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить психотропну речовину «амфетамін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , до 23.01.2024.

В подальшому, 23.01.2024, близько 15:20 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту наркотичного засобу, зустрівся із ОСОБА_10 , (анкетні дані змінені), в квартирі житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, повторно, продав (збув) останньому у згортку із паперу, заздалегідь незаконно придбаний фрагмент таблетки білого кольору та в блістері заздалегідь незаконно придбану таблетку білого кольору, які згідно з висновком експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1139-НЗПРАП від 12.02.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,00779 грам, за що отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1000 гривень.

Так, з метою припинення незаконної діяльності ОСОБА_7 , пов`язаної із незаконним збутом наркотичних засобів, 23.01.2024, на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 16.01.2024, проведено обшук квартири, що по АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено сім таблеток білого кольору, які згідно висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1143-НЗПРАП від 12.02.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг якого обмежено, загальна маса якого становить 0,0117 грам, речовину білого кольору в зіп-пакеті, яка, згідно з висновком експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1143-НЗПРАП від 12.02.2024, містить амфетамін, який відносяться до психотропних речовин, обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,0032 грама, два зіп-пакети із речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1135-НЗПРАП від 08.02.2024, містить амфетамін, який відносяться до психотропних речовин, обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,7879 грама, які він зберігав з метою збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав наркотичні засоби та психотропні речовини з метою збуту, незаконно збув наркотичні засоби , повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

На вказаний вирок суду перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. Виключити з резолютивної частини вироку покликання на обчислення ОСОБА_7 строку відбування покарання з часу приведення вироку до виконання, зазначивши, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу його затримання, тобто з 23.01.2024, зарахувавши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 23.01.2024 до набрання вироком законної сили.

На підтримку своїх вимог прокурор покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, що попереднім вироком у даній справі від 18.10.2024, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.10.2024, які 15.01.2025 скасовані Львівським апеляційним судом за апеляційними скаргами захисника та обвинуваченого у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 КК України визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В мотивувальній частині вироку суд покликався на застосування ст. 69 КК України при призначенні основного покарання за ч. 2 ст. 307 КК України.

Таким чином, з огляду на положення ч. 2 ст. 416, ч. 3 ст. 439 КПК України, покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України, призначене ОСОБА_7 за результатами нового судового розгляду покарання не могло перевищувати 5 років позбавлення волі. Місцевий суд за наслідками нового судового розгляду повинен був при призначенні покарання усунути суперечності, зазначені в ухвалі Львівського апеляційного суду від 15.01.2025, проте, з врахуванням положень ч. 2 ст. 416, ч. 3 ст. 439 КПК України, не міг застосувати більш суворе основне покарання, ніж було визначено попереднім вироком від 18.10.2024 за сукупністю ч.ч.1,2 ст.307 КК України.

Крім цього прокурор вказує, що суд неправильно визначив обвинуваченому початок строку відбування покарання, а саме з часу приведення вироку до виконання. Звертає увагу, що ОСОБА_7 був затриманий 23.01.2024, а починаючи з 24.01.2024 останній перебуває під вартою, а тому з огляду на положення ч.5 ст.72 КК України, ч.2 ст.197 КПК України початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з часу затримання, а саме з 23.01.2024.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи, та просив таку задоволити.

Захисник та обвинувачений не заперечили вимоги апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.2 ст.416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 439 КПК України при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у межах даної справи ОСОБА_7 був засуджений вироком Миколаївського районного суду від 18.10.2024, з урахуванням ухвал цього ж суду від 25.10.2024, за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 було призначено із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вказаний вирок суду було оскаржено в апеляційному порядку обвинуваченим та його захисником, які у своїх апеляційних скаргах просили призначити обвинуваченому більш м`яке покарання.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.01.2025 апеляційні скарги захисника та обвинуваченого було задоволено частково, а вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 18.10.2024 щодо ОСОБА_7 та ухвали цього ж суду про виправлення описок від 25.10.2024 скасовано та призначено новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

При цьому, підставою для скасування даного вироку від 18.10.2024 щодо ОСОБА_7 та ухвал про виправлення описок від 25.10.2024 в апеляційному порядку було істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені судові рішення містили істотні суперечності у частині призначеного обвинуваченому покарання.

Отже, місцевий суд за наслідками нового судового розгляду повинен був при призначенні ОСОБА_7 покарання усунути суперечності, зазначені в ухвалі Львівського апеляційного суду від 15.01.2025, проте, з врахуванням положень ч. 2 ст. 416, ч. 3 ст. 439 КПК України, не міг призначити обвинуваченому більш суворе основне покарання, ніж було визначено йому попереднім вироком від 18.10.2024, зокрема, за сукупністю ч. ч. 1,2 ст. 307 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Водночас, місцевим судом під час ухвалення за результатами нового судового розгляду вироку від 19.06.2025 відносно ОСОБА_7 не було враховано положень ч. 2 ст. 416, ч. 3 ст. 439 КПК України, оскільки обвинуваченому було призначено більш суворе основне покарання, ніж було визначено попереднім вироком від 18.10.2024, зокрема, за сукупністю ч. ч. 1,2 ст. 307 КК України, а саме у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Наведені обставини свідчать про те, що при ухваленні вироку від 19.06.2025 відносно ОСОБА_7 у частині призначеного йому покарання місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а відтак, оскаржуваний вироку у частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає зміні.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

При призначенні обвинуваченому покарання місцевий суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_7 , який вину у вчиненому визнав, раніше не судимий, типово характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, не одружений, є особою, яка досягла пенсійного віку, його стан здоров`я, зокрема те, що він хворіє гіпертонічною хворобою, атеросклеротичним кардіосклерозом, псоріазом, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Водночас, місцевий суд, у даному випадку дійшов до безпідставного та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому, зокрема, за ч.2 ст.307 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Згідно матеріалів справи, у даній справі під час ухвалення попереднього вироку від 18.10.2024 щодо ОСОБА_7 місцевий суд встановив наявність підстав для призначення обвинуваченому за ч.2 ст.307 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України.

При цьому, в апеляційному порядку даний вирок оскаржувався лише стороною захисту виключно з підстав призначення обвинуваченому надто суворого покарання. Тобто, сторони кримінального провадження не порушували перед апеляційним судом питання про безпідставне застосування місцевим судом положень ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Крім цього, колегія суддів враховує положення ч.2 ст.69 КК України, згідно яких на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкцією ч.2 ст.307 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Отже, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, з урахуванням обставин події, поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який критично оцінив свої дії та усвідомив протиправність свого діяння, свою вину у скоєному повністю визнав, шкодує про скоєне, що, слід вважати обставинами, які істотно знижують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, протягом тривалого часу проживає в Україні, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, є особою, яка досягла пенсійного віку, страждає на ряд зазначених вище захворювань, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України слід призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Крім цього, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами прокурора про те, що місцевий суд неправильно визначив обвинуваченому початок строку відбування покарання, а саме з часу приведення вироку до виконання.

Так, згідно ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» є запобіжним заходом, який у передбачених КПК України випадках застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як передбаченого положеннями ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 був затриманий 23.01.2024, а починаючи з 24.01.2024 останній перебуває під вартою, а тому з огляду на наведені вище положення початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з часу затримання, а саме з 23.01.2024.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу прокурора слід задоволити частково, а вирок місцевого суду слід змінити у частині призначеного обвинуваченому покарання та визначення початку строку відбування покарання, про що зазначено вище.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 19 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч.1 ст.307 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Виключити з резолютивної частини вироку покликання на обчислення ОСОБА_7 строку відбування покарання з часу приведення вироку до виконання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу його затримання, тобто з 23.01.2024.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 23.01.2024 до набрання вироком законної сили.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: