У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Красні Окни Красноокнянського району Одеської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002085.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27.12.2025 р. включно, без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу слідчого судді та визначити підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що підозрюваний самовільної з`явився до ДБР з бажанням проходити військову службу, а також надав рекомендаційний лист від командування військової частини НОМЕР_1 засвідченого особистим підписом командира частини, що свідчить про його готовність та бажання проходити військову службу, що спростовує існування ризику переховування від слідства та суду.

За наведених обставин апелянт вважає, що суд мав відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати більш м`який запобіжний захід.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002085, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та перебуваючи на посаді стрільця військової частини НОМЕР_2 , 19.07.2024 р. самовільно залишив місце служби в умовах воєнного стану тривалістю понад три доби.

29.10.2025 р. о 16.20 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та цього ж дня вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який неодноразово судимий, доведення прокурором наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням обставин інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, наявність декількох істотних ризиків, особи підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, слідчий суддя вважав за доцільне не визначати розмір застави відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані копій матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_5 військової частини НОМЕР_2 , поясненнями військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні, тяжкого злочину, за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що свідчить про можливість вчинення підозрюваним дій направлених на переховування від слідства.

З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, що вказує на відсутність бажання підкорятись наказам командування та проходження військової служби, а відтак матиме можливість продовження злочинної діяльності, шляхом переховування, як від органів досудового розслідування так і проходження військової служби.

За цих обставин, доводи захисника про не доведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

Доводи захисника про можливість обрання ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу через наявність рекомендаційного листа військової частини НОМЕР_1 , апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Так, наданий стороною захисту рекомендаційний лист від командування військової частини НОМЕР_1 свідчить лише про готовність командування допустити ОСОБА_5 до подальшого проходження військової служби та позитивну оцінку його можливого несення служби в цій частині. Такий документ має характер додаткових відомостей про особу підозрюваного й може враховуватись судом у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, однак сам по собі не спростовує факту інкримінованого ОСОБА_5 військового злочину, не нівелює тяжкість підозри та не усуває встановлені ризики, визначені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні місця служби в умовах воєнного стану тривалістю понад три доби, тобто у діянні, яке саме по собі свідчить про невиконання ним раніше взятих на себе обов`язків військовослужбовця. Факт самовільного залишення військової частини та тривалого неповернення до служби об`єктивно підтверджує його здатність ухилятися від виконання обов`язків та наказів, а отже і від виконання процесуальних обов`язків у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу. За цих обставин, усні заяви підозрюваного про бажання служити й рекомендаційний лист командування іншої військової частини не можуть розцінюватися як надійна гарантія відсутності ризику переховування чи продовження протиправної поведінки.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3