Справа № 740/3106/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/714/25
Категорія - ч. 2 ст. 194 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000237 від 16.03.2024, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липів Ріг Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , із середньою освітою, працюючого у ПрАТ «Ніжинський Жиркомбінат» на посаді зливальника - розливальника, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк покарання постановлено обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 у порядку виконання цього вироку.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 27 262 грн 08 коп.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 86 674 грн, моральну шкоду в сумі 5 000 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 8 000 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції установлено, що 16.03.2024, близько 12 год 30 хв., у ОСОБА_7 , котрий перебував на території комплексу відпочинку «У Дорофея» за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , з мотивів помсти за відмову у продажі йому алкогольних напоїв, виник протиправний умисел спрямований на пошкодження майна зазначеного комплексу, шляхом його підпалу.

Реалізуючи свій протиправний умисел, переслідуючи мету умисного пошкодження чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_7 прослідував до дерев`яних альтанок, котрі знаходяться на території комплексу відпочинку «У Дорофея» за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , де скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, діючи таємно, умисно, за допомогою газової запальнички здійснив підпал двох дерев`яних альтанок, а саме, їх покрівлі із соломи, внаслідок чого сталася пожежа, яка пошкодила солом`яний дах зазначених альтанок.

У результаті протиправних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 86 674 (вісімдесят шість тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок суду стосовно нього скасувати та закрити провадження стосовно нього, або на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Вважає, що суд безпідставно не застосував до нього ст. 75 КК України навіть, якщо він не визнає своєї вини, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Зазначає, що суд не в повній мірі взяв до уваги досудову доповідь, надану Ніжинським районним відділом філії ДУ Центр пробації у Чернігівській області, яка на думку суду носить рекомендаційний характер. Вказує на безпідставному не проведенні за його участі слідчого експерименту та наголошує, що запальничку, яку працівники поліції знайшли на землі при огляді місця події, було підкинуто, адже він в силу своєї професійної діяльності не користується запальничкою, а лише сірниками. Вказує, що загоряння альтанок могло відбутися і від підпалу трави, яка 16.03.2024 горіла і тліла поряд з комплексом відпочинку У Дорофея, на що вказували свідки. Крім того, на думку обвинуваченого, підпал міг здійснити і сам потерпілий. Звертає увагу, що у комплексі відпочинку раніше неодноразово відбувалися пожежі із-за конфліктів потерпілого з клієнтами. Вважає справу сфабрикованою, проте суд на це не звернув увагу. Зазначає, що судом не враховано його міцні соціальні зв`язки, а саме наявність постійного місяця проживання, сім`ї, роботи. Наголошує на не встановленні належних та допустимих доказів по справі його винуватості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та виправдати його на підставі п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. На підставі ч. 3 ст. 129 КПК України просить цивільний позов залишити без розгляду.

Вважає, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 не відповідають вимогам закону у зв`язку з невідповідністю їх фактичним обставинам справи та не підтверджені доказами, оскільки останні неправильно оцінені. На думку захисту, загорання альтанок могло відбутися від підпалу сухої трави, яка в цей день безконтрольно горіла та тліла поряд з альтанками. Переконаний, що матеріали провадження містять докази слідів випалу сухої трави, на чому наголошує при допиті в суді потерпілий, свідок обвинувачення ОСОБА_13 , працівниця комплексу відпочинку У Дорофея, свідок захисту ОСОБА_14 , обвинувачений. Вказує на безпідставну відмову у задоволенні його клопотання в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України для встановлення та перевірки цих фактів. Зазначає, що потерпілий та свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 особисто не бачили, що підпал здійснював ОСОБА_7 , а надані ними показання є показаннями з чужих слів і не можуть бути визнані допустимим доказом. Вважає судом не було здійснено перевірку доказів на їх допустимість. Виражає сумніви щодо висновку експерта судової трасологічної експертизи від 21.03.2024, а саме, слід пальця руки розміром 16х33 мм, залишений безіменним пальцем руки на запальничці, адже цей доказ не був предметом дослідження у суді, як і дактилокарта, не були допитані свідки і сам обвинувачений з цього приводу. Просить наступні докази по справі визнати недопустимими, а саме, протокол отримання зразків для проведення експертиз від 16.03.2024, постанову про відібрання зразків для проведення експертизи від 16.03.2024, постанову про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи від 16.03.2024, оскільки вони винесені в момент затримання ОСОБА_7 16.03.2024 під час поміщення в ІТТ, тобто він фактично був свідком по справі, і лише після вручення повідомлення про підозру 17.03.2024 став підозрюваним.

Вказує, що протокол огляду місця події від 16.03.2024 не може бути допустимим доказом по справі, оскільки ніхто не має права без дозволу проникнути до житла чи іншого володіння особи, адже матеріали справи не містять підтвердження того, що право власності на земельну ділянку, де розміщені дві пошкоджені альтанки належить потерпілому. Також у потерпілого відсутній і дозвіл на розміщення альтанок та технічна документація до них. Тому, за принципом доктрини заборони використання плодів отруйного дерева всі подальші слідчі дії з цими речами, за результатами яких були отримані докази, вважає недопустимими. Зазначає, що суд не дослідив питання відносно умислу ОСОБА_7 на спричинення шкоди, яка настала внаслідок загорання. Наголошує на недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У запереченні на апеляційну скаргу захисника прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_15 просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду, позицію обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні їх апеляційних скарг з викладених в них підстав, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст. ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину за пред`явленим обвинуваченням не визнав та пояснив, що 16.03.2024 зранку був на роботі, працює на «Ніжинському Жиркомбінаті», змінився о 08 годині ранку. Пішов на електричку сполученням Ніжин-Чернігів з колегою-сусідом ОСОБА_16 . Сів в потяг о 08.10-08.15 годині. Доїхав до станції Липів Ріг, приблизно о 09 годині. Посеред дороги покурили з ОСОБА_17 і пішли кожен до свого дому. Додому він повернувся приблизно о 09.30-10.00 годині. Перед обідом об 11.00-11.30 годині вирішив сходити на комплекс відпочинку, з метою купити пляшку горілки, дитині морозива. Алкогольними напоями не зловживає. На роботі не притягувався до відповідальності за перебування у нетверезому стані, такого факту не було. Коли проходив біля альтанок горіла трава, за 35 м, пожежників він не викликав. Територія відділялася пагорбом, приблизно за 1.5 м, альтанки було видно, їх дах. На комплексі він був 5 хвилин. Прийшов до будинку, де продають спиртні напої та воду, там була мати потерпілого ОСОБА_18 . Він попросив продати горілку, вона відмовила. Приходив тверезий. Раніше відносин із сім`єю власників не мав, приходив на комплекс купатися, не платив, сварок не було. Спочатку власник запросив ходити купатися на комплекс відпочинку, не платити, потім почав вимагати оплати, відбувся конфлікт. Бесіда з ОСОБА_18 тривала 1-2 хвилини, погрози він не виказував, йому відмовили, він розвернувся і пішов. Повертався назад, горіла трава, жодних дій він не прийняв. ОСОБА_18 повинна була бачити траву, що горіла. Він прийшов додому, пообідав, алкогольних напоїв не вживав. Про пошкодження альтанок дізнався через 30 хвилин, коли прийшли власник комплексу і працівники поліції, почали його звинувачувати, що він підпалив дві альтанки, він заперечував. Далі всі пішли на комплекс, запропонували йому підійти до альтанки, він відмовився. Він ніде не бігав, спокійно пішов додому. Збитки не відшкодовував, так як цього не робив. Потерпілий погрожував йому із-за конфлікту, став вимагати оплати за відпочинок, казав, що його підставить, посадить, після цього, він перестав ходити на комплекс. Погроза була одноразовою. Коли він повертався з комплексу проходив не біля альтанок, вони були за пагорбом, пагорб довжиною 50 метрів, висотою 30 метрів. Мати була біля будинку все бачила, вона його не проводила, він повернувся додому. Трава місцями горіла, місцями тліла. Потерпілий випалює траву кожної весни, в цьому році в березні випалював пагорб, в притул до альтанок. ОСОБА_18 не повідомляв про горіння трави. Комплексу вже 15 років, альтанки до цього не горіли, горіла баня, згоріла цілком, причин він не знає. Були неодноразові виклики пожежних.

Попри невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини, його показання спростовуються зібраними у кримінальному провадженні іншими доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 надав показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_7 вони сусіди по городу. Весною 2024 року, обвинувачений прийшов в їх будинок, про це повідомила йому мати. Він просив продати горілку, вона відмовила. Був в стані алкогольного сп`яніння, влаштував сварку, ображав мати образливими словами. Мати провела ОСОБА_7 до гори, далі там не видно, можливо підійти і підпалити альтанку. Мати бачила обвинуваченого за 50 метри від альтанки. Через 10 хвилин вийшла на вулицю, з будинку «битовки», і почала кричати, що щось горить, це ОСОБА_19 . Він теж вийшов з «битовки», побачив дим, горів дах альтанки. Дах альтанки солом`яний, зверху захисна штукатурка. Завдяки штукатурці вогонь не зайнявся одразу. Були пожежні відра, викликали пожежних. Він біг з відром до озера. Через 10-15 хвилин приїхали пожежники. Матері 80 років, вона сильно хвилювалася. На комплексі була пожежа в 2014 році, згоріло все господарство. Все в господарстві зробили своїми руками. По техніці безпеки все в нормі. ОСОБА_7 завжди коли вип`є агресивний, злий, коли тверезий він спокійний. В той день горів вогонь у сусідів за 50-100 метри, він не міг рознестися на альтанки. Відеоспостереження на комплексі немає, він не охороняється. Загальна площа комплексу 1,5 га. Він має акти на земельні ділянки, земельні ділянки зареєстровані. Дозвіл на розміщення альтанки не потрібен. Земляний вал є парканом комплексу. Будь яка особа може зайти на територію комплексу, комплекс діє цілий рік. Облік відвідувачів не ведеться, рахуються гроші. Ведеться облік бронювання альтанок. У день пожежі на комплексі нікого не було, лише він, мати і помічниця ОСОБА_18 . На території комплексу спиртні напої не продаються, відпочиваючи беруть спиртні напої з собою, це не заборонено. Він зареєстрований як ФОП з 2005 року, комплекс надає послуги з відпочинку. На території комплексу побудовано 2 бані, ставок, альтанки. Оренда альтанки коштує 1000 грн за цілий день. Паркан є лише сусідський. На території комплексу проживають 3 собаки, службові, вони ходять по території, вночі лають. Будинків на території комплексу багато, вони всі зареєстровані. Під час пожежі згоріло 2 альтанки, одна з них пошкоджена більше. Альтанки знаходяться за 100 метрів від «битовки», за 100 метрів від валу. Те, що до пожежі причетний ОСОБА_7 він знає зі слів матері, самого підпалу вона не бачила. Альтанки знаходяться з тильної сторони комплексу, одна за одною, 5-6 альтанок, ті що підпалили одна біля одної. Вал трохи нижчий за дах альтанки.

Допитана свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що вона є матір`ю потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 є її сусід. Після блокади вона проживає в дачному будиночку у сина, і допомагає йому по господарству. 16 березня 2024 року був сонячний день, вона була в будинку. Почула розмову сторонньої людини, вийшла на терасу. За 50 метрів на «бревні» сидів чоловік, розмовляв по телефону. Він підійшов до неї, вона його впізнала, це був ОСОБА_7 , він попросив налити йому 100 грам. Вона відмовила, так як він був вже дуже п`яний, хитався, мав нечітку мову. Сказала йому, щоб йшов, їй треба було працювати. Він не хотів йти. Потім спитав ще раз, чи наллє, вона відмовила, ОСОБА_7 відповів: «тоді ви мене запам`ятаєте». Розмова тривала приблизно 15 хвилин. На комплексі є високий вал, він зайшов за нього, зник з поля зору, вона провела його поглядом. Прийшов син, вона йому розповіла ситуацію. Пройшло 5 хвилин, вона вийшла за будинок і побачила чорний дим, побігла до альтанки. Син побіг по відра і воду. Вона пішла в будинок, за 150 метри побачила ОСОБА_7 , вона сказала: « ОСОБА_19 , ти за це будеш відповідати». Вона викликали пожежну, поліцію та швидку. На території комплексу відвідувачів не було, собаки були зачинені у вольєрі. Вона впевнена, що це зробив ОСОБА_19 . Раніше ОСОБА_7 здійснював у них крадіжки, його спіймали, в поліцію не зверталися. Вона йому заборонила ходити на комплекс, півроку він не ходив. Вона була присутня на слідчому експерименті, підтверджує всі обставини експерименту. Вад зору не має, не могла сплутати ОСОБА_7 з іншою особою. Пройшло 5-7 хвилин між тим, як пішов ОСОБА_19 і вона побачила дим. Траву ще ніхто не палив. Альтанки стоять за 20 метрів від пагорбу. Від будинку до пагорба 100-150 метри. ОСОБА_20 вона впізнала візуально - по ході, він хитався, по одягу - темна куртка, окрім нього нікого не було на території комплексу. Не бачила, щоб ОСОБА_7 здійснював підпал. Сторонні особи можуть зайти на територію комплексу. Торгівля спиртними напоями на території не здійснюється.

Допитаний свідок ОСОБА_21 показав, що працює в Ніжинському РУ ГУ ДСНС в Чернігівській області, виїжджав на місце пожежі. 16.03.2024 о 13.03 годині надійшло повідомлення на пульт частини про загорання 2 навісів, заявник була власниця чи працівник комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Виїхала група, він як інспектор для встановлення причини пожежі. Виїжджала одна пожежна автоцистерна, три чоловіки особового складу, один ствол пожежного гасіння. Було виявлено два очаги запалення, на двох навісах, розміром 4х3 метри, розташовані не близько, вогонь перекинутися не міг, було два осередки загорання. У гасінні пожежі приймала участь чергова група ДСНС, які ліквідували пожежу. Об`єкти постраждали частково приблизно на 20%. Як би пожежу не погасили пожежники, об`єкти були б повністю знищені. У навісах не було електрики і опалення, трава біля навісів не горіла, загорань поблизу не було. На місці працювала слідча група, встановлена причина загорання підпал. Власниця повідомила, що за декілька хвилин до пожежі був конфлікт з ОСОБА_7 , він пішов, через кілька хвилин ОСОБА_9 повідомила, що помітила загорання навісів. Обвинуваченого він по прибуттю не бачив, але побачив коли приїхала слідча група в будинку, він був в стані алкогольного сп`яніння, чинив опір, його поведінка не відповідала обстановці. Коли його затримували, пропонував йому викликати працівників поліції, обвинувачений не орієнтувався, що на місці вже є працівники поліції. На місці події попередню причину пожежі визначили можливо підпал. У 3-денний термін надається висновок, причина не є остаточною. В альтанках не було електромережі, тому цей варіант виключається. За пагорбами були сліди випаленої трави. Для того, щоб вогонь перекинувся, потрібна висока трава і сильний вітер. Був березень, трава була низька. Якби по траві перекинулася пожежа по низу, по пожежа почалася зі стовпчиків, але вони були цілі, слідів перенесення вогню не було. Вигорівша трава була за 30-40 метрів, на момент приїзду вона давно згасла, це старі сліди, загрози пожежі не було. Потоки повітря можуть занести іскру від тління. Це був березень, трава ще не така суха, від неї вчинити пожежу не так легко.

Допитана свідок ОСОБА_22 , яка суду показала, що працювала робітником по трудовому договору на комплексі «У Дорофея» Навесні 2024 року перебувала на території комплексу, відвідувачів не було. ОСОБА_7 бачила, після того як його привели працівники поліції. Вона йшла по дорозі біля озера, почула крик ОСОБА_23 , що горить. Глянула по ту сторону озера, звідки був дим. Вона підбігла, почала гасити одну альтанку, побачила, що горить друга альтанка. Вона зібрала відра і з озера гасили пожежу. Самі вони не змогли загасити пожежу. Викликали пожежну службу. Перед цим, вона заходила в кімнату адміністрації, ОСОБА_24 повідомила їй про ситуацію зі ОСОБА_19 , що він приходив, хотів алкоголь, йому вона відмовила, він погрожував. Вона пішла на територію займатися своїми справами, через деякій час сталася пожежа. Суха трава горіла в той день зранку, як вона йшла на роботу, трава тліла, це було далеко. Самого підпалу альтанок вона не бачила. Не бачила, щоб обвинувачений кричав на ОСОБА_25 . Альтанки гасили приблизно о 11-13 годині, вона, ОСОБА_26 і ОСОБА_24 . ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння, це було видно по зовнішньому виду, поведінка його була не адекватна, він був агресивний.

Судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинуваченого.

Даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.03.2024, за яким прийнята усна заява від ОСОБА_10 , про те, що 16.03.2024 за адресою Вертіївської громади с. Липів Ріг сталося загорання двох навісів близько о 13.00, котрі умисно пошкодив ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за декілька хвилин до підпалу у нього виник конфлікт з моєю матір`ю ОСОБА_9 . Загальна сума збитків за два пошкоджені навіси 200.000 грн. (а.п.82).

Даними протоколу огляду місця події з фототаблицею до нього від 16.03.2024, за яким проведено огляд території, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 по факту пожежі на базі відпочинку «Зелена садиба у Дорофея» (а.п.83-86).

Даними акту про пожежу від 16.03.2024 за адресою: Ніжинський район, (Вертіївська ТГ), с. Липів Ріг, вул. ГПС-1,32, згідно якого, пожежею пошкоджено покрівлю навісу №1 по всій площі, покрівлю навісу №2 на площі 6 кв.м (а.п.96).

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.03.2024, за яким свідок ОСОБА_9 впізнала особу, яка підпалила навіси на території комплексу відпочинку «Зелена садиба у Дорофея» - ОСОБА_7 (а.п.97-99).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.03.2024, з відеозаписом до нього, за участі свідка ОСОБА_9 , яка, перебуваючи на території комплексу відпочинку «Зелена садиба у Дорофея», розповіла та продемонструвала обставини виявлення нею пожежі альтанок та де саме і коли бачила на території комплексу ОСОБА_7 (а.п.100-104).

Висновком експерта від 21.03.2024 №СЕ-19/125-24/3691-Д з ілюстративною таблицею, за яким слід пальця руки розмірами 16х33 мм, вилучений з поверхні газової запальнички під час проведення огляду місця події 16.03.2024 за адресою: Ніжинський район, с.Липів Ріг, садове товариство «Колосок», вул. СПГ-1,32 придатний для ідентифікації за ним особи, що його залишила. Сліди рук розмірами 18х33 мм, 6х9 мм, вилучені з поверхні газової запальнички під час проведення огляду місця події 16.03.2024 за адресою: Ніжинський район, с.Липів Ріг, садове товариство «Колосок», вул. СПГ-1,32 непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили). Слід пальця руки розмірами 16х33 мм залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п.134-142).

Висновком про причину виникнення пожежі від 18.03.2024 головного інспектора відділу ЗНС Ніжинського РУГУ ДСНС України у Чернігівській області ОСОБА_28 з фото таблицею до нього, за яким ймовірна причина виникнення пожежі двох навісів, яка виникла 16 березня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_4 підпал (а.п.143-148).

Висновком експерта від 30.04.2024 №СЕ-19/125-24/3867-БТ з додатками, за якими вказано перелік пошкоджень 2 альтанок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що виникли внаслідок пожежі та її гасіння, яка мала місце 16 березня 2024 року наведено в дослідницькій частині висновку експерта. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які виникли внаслідок пошкодження 2 альтанок складають 93 143 гривні з ПДВ. Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі 2 альтанок, станом на 16.03.2024 складає 86 674 гривні з ПДВ ( а.п.150-159).

Висновком експерта від 26.04.2024 №СЕ-19/125-24/4252-ПТ, за яким на пожежі двох альтанок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , є три незалежні одна від одної осередки (первинні вогнища) пожежі, два з яких знаходяться в альтанці №1 з тильної її сторони у правому та лівому нижніх кутах покриття, а третій в альтанці №2 з тильної її сторони у центральній нижній частині покриття. Джерелом запалювання пожежі в двох альтанках став відкритий огонь (вогонь сірника, запальнички, недопалку, гніту, тощо). Причиною виникнення пожежі в двох альтанках стало занесення стороннього джерела запалення (у вигляді відкритого вогню сірника, запальнички, гніту та ін.) в осередки пожежі (а.п.161-171).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 25.04.2012 обдарований ОСОБА_10 прийняв безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га в межах згідно з планом, розташовану на території Липоворізької сільської ради народних депутатів садівниче товариство Колосок ділянка 37, передану для садівництва (а.п. 91).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності садового будинку за адресою АДРЕСА_2 , 26.04.2021 зареєстровано за ОСОБА_10 (а.п.92-93).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності садового будинку за адресою АДРЕСА_2 , 19.05.2011 зареєстровано за ОСОБА_10 (а.п.94-95).

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Верховний Суд, ухвалюючи свої постанови, неодноразово роз`яснював, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом».

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.194 КК України кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Зокрема, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань допитаних свідків та даних, встановлених із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення та потерпілим і досліджених судом першої інстанції, зміст яких детально розкрито у вироку.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі, оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані і містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194, а саме, умисного пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Колегією суддів визнаються безпідставними аргументи сторони захисту щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненому.

Не можна погодитися з твердженнями ОСОБА_7 та його захисника про ненадання місцевим судом оцінки факту можливого загоряння альтанок внаслідок випалу сухої трави на земельній ділянці, що знаходиться поряд, а також про відмову судом у задоволенні клопотань про проведення слідчих дій під час судового розгляду з метою встановлення та перевірки цих фактів.

Колегією суддів, під час перевірки матеріалів цього кримінального провадження, установлено, що слідчим через декілька годин після виникнення пожежі, під час проведення огляду місця події із застосуванням безперервного відеозапису, встановлений факт відсутності будь-якого горіння чи тління трави на прилеглій до альтанок території, а також факт відмежування території, на якій розташовані альтанки від сусідніх земельних ділянок земельним валом, висотою близько 1,5м. Окрім цього, доводи захисника спростовуються даними висновку експерта від 26.04.2024 №СЕ-19/125-24/4252-ПТ, згідно якого на пожежі двох альтанок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , є три незалежні одна від одної осередки (первинні вогнища) пожежі, два з яких знаходяться в альтанці №1 з тильної її сторони у правому та лівому нижніх кутах покриття, а третій в альтанці №2 з тильної її сторони у центральній нижній частині покриття та причиною виникнення пожежі в двох альтанках стало занесення стороннього джерела запалення (у вигляді відкритого вогню сірника, запальнички, гніту та ін.) в осередки пожежі (а.п.161-171).

Не є слушними твердження захисника про те, що потерпілий та свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 особисто не бачили про здійснення підпалу саме ОСОБА_7 , а надані ними показання є показаннями з чужих слів і не можуть бути визнані допустимим доказом, адже такі були предметом розгляду суду першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, з огляду на таке.

Показаннями з чужих слів є висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Таким чином, показанням із чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи. Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні ст. 97 КПК, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до ст. 97 КПК, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Зі змісту показань свідка та потерпілого вбачається, що вони стосуються не тільки певного факту, а саме підпалу майна, який став відомий їм зі слів свідка ОСОБА_9 , а більшою мірою відносяться до обставин кримінального провадження, які вони безпосередньо сприймали і які логічно узгоджуються та доповнюють інші відомості з приводу обставин події кримінального правопорушення. При цьому, висновки про доведеність вчинення ОСОБА_7 злочину не ґрунтуються лише на твердженнях, переказаних свідком та потерпілим щодо обставин кримінального правопорушення. Оскільки вони і не були очевидцями вчинення ОСОБА_7 дій відносно підпалу, проте, від ОСОБА_9 відразу дізналися про обставини такого діяння та надали показання як щодо обставин, про які вони дізналися, так і щодо подій про які були безпосередньо обізнані. Виходячи з цієї дефініції ці показання свідка та потерпілого є допустимими відповідно до вимог пп. 3,4 чч. 2, 6 ст. 97 КПК України.

Вказівка захисту про те, що такий доказ по справі як висновок експерта судової трасологічної експертизи від 21.03.2024 не був предметом дослідження у суді є безпідставною, оскільки із вироку суду вбачається, що місцевим судом цьому доказу надано належну оцінку.

Покликання захисника про визнання недопустимими ряду доказів по справі, на які він посилається у апеляційній скарзі, оскільки вони винесені в момент затримання ОСОБА_7 16.03.2024 під час поміщення в ІТТ, тобто він фактично був свідком по справі, і лише після вручення повідомлення про підозру 17.03.2024 став підозрюваним не є слушними, оскільки місцевим судом надано правову оцінку таким твердженням сторони захисту. Місцевим судом зауважено, що встановлення причетності особи до вчинення злочину (відібрання зразків для проведення експертизи, пред`явлення особи для впізнання іншим особам тощо) з подальшим пред`явленням їй підозри нормами Кримінального процесуального кодексу України не заборонено, що кореспондується з правовими висновками, які викладені у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №415/1864/14-к, від 26.01.2021 у справі № 236/4268/18, від 26.10.2022 у справі № 317/3345/20, від 29.03.2023 у справі №472/827/20. Також, стороною захисту не заперечено факту надання обвинуваченим можливості взяти у нього відбитки пальців працівникам поліції, або що дактилоскопічна карта на ім`я ОСОБА_7 містить не його відбитки пальців рук.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Отже, обвинувачений ОСОБА_7 після його затримання та на момент відібрання у нього відбитків пальців рук мав статус підозрюваного.

Стосовно твердження апелянта про визнання недопустимим доказом по справі протоколу огляду місця події від 16.03.2024, оскільки на думку захисту, потерпілий ОСОБА_10 не являється власником земельних ділянок, на яких розташовані пошкоджені альтанки, а тому не мав права надавати дозвіл на проведення огляду зазначеної території та що факт відсутності дозволу власника земельної ділянки свідчить про недопустимість протоколу огляду місця події та як наслідок усіх доказів, які отримані під час його проведення та доказів, отриманих на підставі відомостей, зафіксованих під час проведення зазначеної слідчої дії, то необхідно зазначити таке.

Місцевим судом на стадії судового розгляду вирішувалось клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 16.03.2024 з вказаних підстав. За результатом розгляду цього клопотання судом правильно надано оцінку доводам захисника, яку було викладено у мотивувальній частині вироку. Судом установлено, що захистом не надано жодних доводів на підтвердження того, як проведення слідчим огляду місця події на території садового товариства Колосок вплинуло на права недоторканості житла чи іншого володіння особи. Водночас, судом взято до уваги відсутність у матеріалах кримінального провадження відомостей про те, що володілець або власник земельної ділянки за місцем розташування вказаного Товариства як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду скаржились про порушення їх прав з цього приводу. З матеріалів провадження вбачається, що земельна ділянка, де розташовані альтанки та здійснювався огляд місця події, належать на відповідній правовій підставі потерпілому ОСОБА_10 (а.п. 92-95), який і надав працівникам поліції відповідну заяву про дозвіл на проведення огляду. Окрім того, необхідно зазначити, що огляд місця події відбувався на відкритій ділянці місцевості, яка не огороджена та доступ до якої ніким не обмежується.

Також не заслуговують на увагу твердження захисту відносно відсутності у потерпілого технічної документації на пошкоджені альтанки.

Колегія суддів зауважує, що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є будь-яке чуже майно, як рухоме, так і нерухоме, що є власністю фізичних або юридичних осіб, а тому відсутність у потерпілого документів на це майно не виключає факту вчинення кримінального правопорушення у діях винної особи. Під час судового розгляду потерпілий та свідки пояснювали, що альтанки збудовані на території, яка на праві власності належить потерпілому та ці альтанки було побудовано безпосередньо потерпілим після пожежі у 2014 році, а тому є його власністю, що підтверджується матеріалами провадження. Варто зазначити, що питання належності права власності на пошкоджені об`єкти під час судового розгляду захистом не порушувалося.

Колегією суддів установлено, що місцевий суд, мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано послався на показання свідків, обставини, які повідомили свідки, також підтверджуються письмовими доказами, які досліджені під час судового розгляду та покладені в основу вироку, є належними, допустимими та достатніми, і у сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України. Винуватість останнього доведена «поза розумним сумнівом». Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлена кримінальна відповідальність за вчинені обвинуваченим дії, які суд правильно кваліфікував за ч.2 ст.194 КК України.

Отже, доводи апеляційних скарг про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій обвинуваченого, які йому інкриміновані у провину, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Інших доводів щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не вказано, і в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наведено не було.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судовий розгляд проведено в повному обсязі, правильно установлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку зібраним та перевіреним під час судового розгляду доказам, які поза будь-яким розумним сумнівом свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Наразі, колегією суддів у ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не установлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, та наявність підстав для закриття кримінального провадження, як того фактично вимагають в апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні вироку та вирішенні питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у повному обсязі враховані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, відсутність негативних характеристик за місцем проживання та роботи, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, його вік, до кримінальної відповідальності притягається вперше, врахував обставини вчинення злочину, а саме намір знищити та пошкодити майно шляхом підпалу, а також його поведінку після підпалу, зокрема, залишення місця події та можливість настання непередбачених наслідків вразі не ліквідації вогнища пожежі, врахував відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, та обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у мінімальних межах, встановлених санкцією інкримінованої статті.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі на підставі ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 419, 532 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4