Справа № 297/56/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

12 січня 2026 року м. Берегово

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , винесене по кримінальному провадженню № 0000533 від 09 грудня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого

встановив:

Слідчий звернувся з клопотанням до суду, яке погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 із визначенням застави.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування за кримінальним провадженням №0000533 від 09 грудня 2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

09.12.2025 до черговоїчастиниБерегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали про те, що громадянин Ж має намір організувати канал незаконного переправлення через державний кордон України в обхід встановлених пунктів пропуску Берегівського району осіб чоловічої статі призовного віку за грошову винагороду.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв шляхом надання вказівок, порад та засобів незаконному переправленню через державний кордон України громадянам України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був залучений працівниками правоохоронних органів до конфіденційного співробітництва та негласних слідчих (розшукових) дій та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наступних обставин.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням день ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в невстановлений слідством час, місці та спосіб домовились з невстановленими досудовим розслідуванням особами, про організацію їхнього незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пункту пропуску, за грошову винагороду, яка залежала від конкретної домовленості з вказаними особами та становила 13000 та 11300 доларів США за відповідну особу та в подальшому керували їх діями, як особами, які бажають незаконно перетнути державний кордон України та вичікування слушного часу для переправлення через кордон України.

В подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, у невстановлений слідством спосіб ОСОБА_8 за винагороду погодився на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи сприяти у незаконному переправленні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через державний кордон України.

09 січня 2026 року, близько 16 год. 50 хв., за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи, ОСОБА_11 за допомогою служби таксі прибув до торговельного центру «Ашан» за адресою: м. Львів, вул. В`ячеслава Чорновола, 16І, де його зустріла невстановлена досудовим розслідуванням особа, якій ОСОБА_11 передав раніше обумовлену грошову винагороду у розмірі 11 300 доларів США за сприяння у незаконному перетині державного кордону України, після чого він на таксі направився до паркувального майданчика біля ТРК «Південний», що розташований за адресою: вул. Щирецька, буд. 36, м. Львів.

Близько 17 год. 50 хв. того ж дня ОСОБА_11 прибув на паркувальний майданчик біля ТРК «Південний», де на нього вже очікували ОСОБА_8 та ще одна невстановлена досудовим розслідуванням особа на автомобілі марки «AUDI A4» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_8 посадив ОСОБА_11 до салону зазначеного автомобіля.

Через деякий час на місце прибув ОСОБА_9 на автомобілі марки «RangeRover» чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з якого вийшов ОСОБА_10 , після чого, узгодивши подальші дії з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вказав ОСОБА_10 сісти до автомобіля марки «AUDI A4» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пояснивши, що цим автомобілем його буде доставлено до Закарпатської області з метою незаконного переправлення через державний кордон України.

У подальшому ОСОБА_8 , який перебував на передньому пасажирському місці автомобіля марки «AUDI A4» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із невстановленою особою, що перебувала за кермом, та з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які перебували на задньому пасажирському місці, вирушили у напрямку Закарпатської області з метою незаконного переправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , однак 10 січня 2026 року о 04 год. 46 хв. поблизу АЗС «ОККО», що за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 2А, їх усіх було викрито та затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 спільно з працівниками Служби безпеки України (СБУ).

10січня 2026 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст. 332 КК України.

10 липня 2026 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, раніше не судимий.

10.01.2026керівникомБерегівськоїокружноїпрокуратуризмінено орган який уповноважений здійснювати процесуальне керівництво у провадженні на Закарпатську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 10.01.2026, протоколами допитів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , протоколами впізнання особи за фотознімкамиізостаннімвід10.01.2026, постановою про визнанняречовимдоказомвід10.01.2026, протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК Українивід10.01.2026,повідомленням про підозрувід10.01.2026 та іншими доказами.

Вина ОСОБА_8 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколами допиту свідків та потерпілого, протоколами пред`явлення осіб для впізнання, та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів та у разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, оскільки вважає, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин та може ухилятися і переховуватись від слідства.

Захисник ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання та просили обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із ізоляцією від суспільства.

Заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_8 дійсно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 7 до 10 років.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, тому слідчий суддя вважає, що ризик його переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення наявний.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Тому, суд погоджується із позицією прокурора про наявністі передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, наявність підозрюваного визначеного місця проживання, за яким позитивно характеризується, а також той факт, що він раніше не судимий, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики. Крім того, суд зауважує, що вказані обставини не стали перешкодою для настання подій, у яких підозрюється ОСОБА_8 .

Також суд приходить до висновку, що ці обставини не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

За приписами ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора, суд бере до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких в період воєнного стану. Даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, його тяжкість може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу

Викладені обставини, на переконання суду, свідчать про реальне існування ризику того, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності може вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження, продовження злочинної діяльності.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 51 у справі «Летелье проти Франції» (рішення від 26.06.1991) про те, що «суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна рахувати виправданим, тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою».

При цьому судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду чи порушення своїх процесуальних обов`язків, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, їх високого ступеня суспільної небезпеки, а також особи підозрюваного, суд вважає, що даний випадок є виключним і застава у межах ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а тому слід визначити заставу, у розмірі, що перевищує вказані межі, а саме 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави, у разі його внесення, є необхідним і буде достатнім мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Такий розмір застави, суд вважає справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого.

При таких обставинах, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, застосувавши відносно ОСОБА_8 строк тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 565 760 (Пятсот шістдесят пять тисяч сімсот шістдесят) гривень 00 копійок.

При прийнятті рішення суд також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, що сторонами кримінального провадження не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували чи впливали на вищенаведені висновки суду, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

При цьому, суд вважає, що в разі внесення обвинуваченим застави, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до суду; не відлучатись з місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, п. 2 ч. 5 ст. 182, 183, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, із визначенням застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 565 760 (Пятсот шістдесят пять тисяч сімсот шістдесят) гривень 00 копійок, термін дії ухвали до 15 год. 00 хв. 13 березня 2026 року.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повинен бути звільнений з-під варти. З моменту звільнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти внаслідок внесення застави, він та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: - прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; повідомляти суд, прокурора та слідчого про зміну свого місця проживання;без дозволу слідчого, прокурора чи суду не виїжджати за межі міста Львова; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (якщо є такі).

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1