УХВАЛА

10 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 676/1013/23

провадження № 51-3938ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2025 року щодо останнього,

встановив:

Захисник звернулася до Суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правової оцінки обставин.

Отже, оцінка доказів на предмет їх достовірності, відповідно до положень ст. 433 КПК, не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі захисник наводить доводи стосовно допущених, на її переконання, порушень норм кримінального процесуального закону, пов`язаних із оцінкою судом першої інстанції доказів у цьому кримінальному провадженні на предмет їх допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності для доведення інкримінованих ОСОБА_5 злочинів.

Колегія суддів наголошує, що предметом перевірки суду касаційної інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 424 КПК, у даному випадку є вирок суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції, постановлене щодо зазначеного судового рішення суду першої інстанції.

Разом із тим, зі змісту оскарженої ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи, аналогічні тим, що наведені захисником в касаційній скарзі, були предметом перевірки та надання оцінки апеляційним судом за її апеляційною скаргою, проте обґрунтування того, яких порушень норм матеріального або процесуального закону припустився цей суд, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, та в контексті приписів статей 412-414, 419 КПК, при перегляді вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року, в касаційній скарзі не наведено, не зазначено мотивів щодо того, які конкретно доводи сторони захисту залишились без уваги чи отримали неналежну оцінку, чи були у суду процесуальні підстави до перевірки будь-яких обставин чи доказів повторно в контексті положень ч. 3 ст. 404 КПК тощо. Захисник лише формально зазначає, що суд апеляційної інстанції порушень, про які йдеться в її касаційній скарзі, не виправив.

Про невідповідність оскарженої ухвали апеляційного суду нормам статей 370, 419 КПК у касаційній скарзі також не йдеться.

Формальні твердження про незгоду з висновками апеляційного суду та про безпідставне відхилення судом апеляційної інстанції доводів сторони захисту, без конкретного обґрунтування того, яких положень процесуального закону цим судом не дотримано при наданні відповіді на такі доводи, не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, який переглядає судові рішення у межах касаційної скарги та вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд стороною, й не вправі самостійно відшуковувати підґрунтя для скасування оскарженого судового рішення, що вбачається із приписів ч. 2 ст. 433, ст. 22 та ч. 3 ст. 26 КПК.

Колегія суддів також звертає увагу, що в обґрунтування вимоги про закриття кримінального провадження через те, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, захисник, серед інших, наводить доводи про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 через суворість. Покарання є кримінально-правовим наслідком визнання особи винуватою у вчиненні злочину, тому доводи про недотримання судом вимог щодо його призначення не узгоджуються із доводами про невинуватість засудженого в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, тобто вимога в касаційній скарзі обґрунтована доводами, які є взаємовиключними, що, по своїй суті, є не просто формальним недотриманням приписів ст. 427 КПК, а фактично позбавляє суд касаційної інстанції процесуальної можливості визначити межі касаційного розгляду.

З огляду на те, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, викладене вище перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2025 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 липня 2025 року щодо останнього залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3