ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/194/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1875/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 1, 3 ст. 357 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 29 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001502 від 24.11.2023 за частиною 4 статті 185, частинами 1, 3 статті 357 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 29 липня 2025 року клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, до 26.09.2025, включно із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн., яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області до сплину терміну тримання під вартою. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти звільнити з покладенням обов`зків: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Обвинувачена ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або зменшити розмір застави.

В обгрунтування апеляційних вимог ОСОБА_6 посилається на те, що вона безпідставно утримується під вартою вже 1 рік та 8 місяців. За цей час судове провадження не здійснюється, прокурор не може забезпечити явку потерпілого та свідків. Потерпілий переховуються від ТЦК, а свідки проходять військову службу, у зв`язку із чим вона не може жодним чином на них впливати. Клопотання прокурора не містить обгрунтування щодо необхідності продовження тримання під вартою. Зазначає, що має позитивну характеристику, працює швачкою, має заохочення, вказує, що в неї є малолітня донька 2016 року народження, яка на даний час перебуває під опікою ОСОБА_7 . Обвинувачена має захворювання ВІЛ, гепатит, тому потребує обстеження, яке неможливо зробити в умовах слідчого ізолятора.

Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Враховуючи відсутність відповідного клопотання, розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін, що узгоджується з вищенаведеними вимогами частини 4 статті 422-1 КПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої, колегія суддів встановила підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення нею дій, передбачених пунктами 1, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 посилається на те, що не може впливати на потерпілого та свідків. Разом з цим, наявність такого ризику і не була встановлена судом першої інстанції.

Щодо наявності інших ризиків, що передбачені пунктами 1, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України суд апеляційної інстанції зазначає ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Колегія суддів, надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше притягалася до кримінальної відповідальності. Зокрема, була засуджена вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.11.2009 за частинами 1. 2 статті 307, частиною 2 статті 309, частиною 1 статті 317 КК України, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 за частиною 2 статті 185 до позбавлення волі, яке в подальшому, ухвалою суду від 19.08.2020 було замінено на виправні роботи. Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 20.11.2023 нового корисливого злочину. Вказані обставини дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, у випадку застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу. Посилання обвинуваченої на її позитивну характеристику, наявність у неї малолітньої дитини не спростовують обгрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявних правових підстав для продовження обвинуваченій строку тримання під вартою.

Щодо посилання обвинуваченої на її стан здоров`я та необхідність проведення медичного обстеження, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Колегії суддів не надано доказів, які б підтверджували неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою та неможливість отримання нею належного, необхідного лікування та медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора. Обвинувачена та її захисник не позбавлені процесуальної можливості звертатися до суду із клопотанням про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення у обвинуваченої захворювань, які перешкоджають перебуванню під вартою, і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також мають право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченої, в тому числі, стосовно стану здоров`я. Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Приписи пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту №212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, передбачають право особи, узятої під варту, на консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини, право на вільний вибір лікаря, а також можливість, за необхідності, проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я для отримання необхідного лікування. Наявність у особи, що перебуває під вартою, певних видів захворювань безумовно не виключає застосування до такої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за наявності відповідних процесуальних підстав, визначених КПК України.

Щодо визначеного розміру застави, суд апеляційної інстанції, враховуючи апеляційні вимоги обвинуваченої та строк її перебування під вартою, зміст пред`явленого обвинувачення, вважає можливим зменшити розмір застави, визначений судом першої інстанції до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840 гривень, який відповідає тяжкості інкримінованого злочину та узгоджується з положеннями пункту 2 частини 2 статті 182 КПК України, а також буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої у випадку її звільнення з-під варти внаслідок внесення визначеного розміру застави, з покладенням обов`язків, що визначені оскаржуваною ухвалою. У зв`язку із наведеним ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного розміру застави.

Враховуючи, що обвинувачена перебуває під вартою з 05.01.2024, з огляду на обставини інкримінованих їй кримінальних правопорушень та апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що прокурор тривалий час не може забезпечити явку потерпілого та свідків до суду, суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням строку перебування обвинуваченої під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 29 липня 2025 року змінити в частині визначеного розміру застави, зменшивши його до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840 гривень.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням строку перебування обвинуваченої під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: