УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025року

м. Київ

справа № 274/1910/24

провадження № 51-4269 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2024 року за № 0000146, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 вересня 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Вирішено питання щодо строку відбування покарання, запобіжного заходу, цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що 02 лютого 2024 року близько 14:20 офіцером поліції Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 під час виконання службових обов`язків з патрулювання території залізничного вокзалу в м. Бердичеві був помічений ОСОБА_6 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, справляв свої природні потреби у невстановленому місці. У ході перевірки документів ОСОБА_6 було встановлено, що він перебуває на обліку як особа, що ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації. У зв`язку з цим його було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для вручення повістки про уточнення облікових даних.

У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , достовірно усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу ОСОБА_4 при виконанні службових обов`язків, умисно наніс йому два удари кулаком правої руки в обличчя, тим самим заподіяв легкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

Представник потерпілого у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свою позицію мотивує тим, що апеляційний розгляд проведено неповно, за відсутності сторони захисту, потерпілого, його представника, які не висловили свою позицію щодо поданої апеляційної скарги. Вважає, що оскаржена ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, оскільки суд, залишаючи апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, не навів переконливих мотивів такого рішення, не надав вичерпних відповідей на викладені у скарзі доводи, зокрема, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Мотиви суду

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судом.

Беручи до уваги те, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 345 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, Суд, керуючись вимогами ст. 433 КПК України, не перевіряє законності й обґрунтованості судового рішення у цій частині.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК Українипотерпілий або його законний представник чи представник наділені правом на касаційне оскарження у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги представника потерпілого, що стосуються проведення апеляційного розгляду за відсутності учасників кримінального провадження, що призвело до порушення права на справедливий суд, є необґрунтованими.

За ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Цією ж статтею закріплено, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 405 КПК України визначено, що апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України. Неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Поняття «поважних причин» є оціночним та у кожному конкретному випадку суд самостійно вирішує питання щодо поважності тієї чи іншої причини неявки у судове засідання, що є реалізацією дискреційних повноважень суду, та одночасно з цим, запобіжником зловживання учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами.

У загальноправовому розумінні під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість вчинити ту чи іншу дію.

З оскарженої ухвали суду убачається, що всі учасники кримінального провадження, у тому числі потерпілий та його представник, були повідомлені про дату, час та місце розгляду даного провадження, однак про причини свого неприбуття, які могли б бути визнані судом поважними, не повідомляли.

Суд апеляційної інстанції встановив, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема, 05 березня 2025 року за заявами потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 у зв`язку з їх хворобами, 09 червня 2025 року на підставі того, що потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні, що колегією суддів було визнано поважними причинами для неявки та відповідно для відкладення судових засідань, а також те, що, представник, який є професійним адвокатом, будучи завчасно повідомленим про розгляд, знову подав заяву про заплановану відпустку, потерпілий та сторона захисту вчергове не з`явились, про причини неявки не повідомили.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, враховуючи необов`язкову участь сторін, потерпілого, його представника, відсутність апеляційних скарг останніх, оцінивши поведінку учасників, яка свідчила про відсутність у них зацікавленості у особистій участі, а також те, що вони б могли взяти участь у судовому засіданні в апеляційній інстанції дистанційно, подати письмові матеріали на підтвердження своєї позиції, тривалий термін перебування кримінального провадження в суді з метою дотримання розумних строків, дійшла вмотивованого висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Що стосується доводів касаційної скарги щодо проведення судового засідання за відсутності сторони захисту, то представник потерпілого не наділений правом на касаційне оскарження ухвали в цій частині, оскільки це не стосується інтересів потерпілого. До того ж наведене вже було предметом перевірки Верховного Суду за касаційною скаргою захисника засудженого.

Варто зауважити, що нехтування усіма результатами процесуальних дій, виконаних апеляційним судом у встановленому законом порядку, з метою дотримання самої лише процедури судового розгляду призведе до невиправданого порушення розумного строку розгляду справи, як засади кримінального провадження, а також порушення прав інших учасників процесу.

Проведення розгляду справи в апеляційному порядку за відсутності окремих учасників кримінального провадження не призвело до порушення вимог кримінального процесуального закону, яке б ставило під сумнів обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Твердження представника потерпілого щодо невідповідності ухвали Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року вимогам статей 370, 419 КПК України з тих підстав, що суд не надав вичерпних відповідей на викладені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, є неприйнятними.

Зі змісту ухвали вбачається, що ані потерпілий, ані його представник апеляційних скарг не подавали, до того ж при оскарженні вироку вони обмежені тими вимогами, які вони заявляли в суді першої інстанції, у тому числі й щодо призначеного покарання. Така позиція узгоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 641/5714/19.

Суд апеляційної інстанції, як слідує з долученої до скарги копії оскарженого судового рішення, розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 у межах своїх повноважень та, не встановивши істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , з наведенням достатніх мотивів свого рішення, залишив її без задоволення.

Мотивуючи свою позицію в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, про незгоду з яким йдеться у касаційній скарзі, апеляційний суд вказав, що підстав вважати, захід примусу за своїм видом чи розміром явно несправедливим через суворість немає. Визначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати оскаржене судове рішення таким, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, за змістом касаційної скарги представника потерпілого немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни або скасування ухвали апеляційного суду також не встановлено.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, зі змісту касаційної скарги убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого слід відмовити.

З цих підстав, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд постановив:

Відмовити представнику потерпілого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3