КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/9342/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000700 від 09 серпня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2025 року клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000700 від 09 серпня 2024 року - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України, на 60 діб, до 23 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, однак з такими твердженнями сторона захисту категорично не погоджується.

Зауважує, що судом першої інстанції проігноровано, що жодних конкретних доказів для підтвердження обґрунтованої ОСОБА_7 підозри прокурором не надано; повідомлення про підозру не містить жодного обґрунтування факту складу кримінальних правопорушень, додатки до клопотання не доводять наявності в його діях складу вказаного злочину.

Зазначає, що слідчим суддею також не взято до уваги той факт, що прокурор без належного обґрунтування виклав обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, без посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; крім того, своє рішення суд мотивував тим, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України не зменшилися, однак з такими твердженнями сторона захисту категорично не погоджується.

Сторона захисту наполягає на тому, що ризики, які зазначені у письмовому клопотанні прокурора взагалі відсутні виходячи з наступного: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду відсутній, оскільки у ОСОБА_7 є наявність постійного місця проживання, місця реєстрації, постійної роботи, має родину, дружину та дітей на утриманні, про що дуже добре відомо стороні обвинувачення, що нівелює зазначений ризик; ризик знищення речей та документів відсутній та не доведений, оскільки кримінальне провадження розпочато ще в серпні 2024 року, за минулий проміжок часу ОСОБА_7 міг би знищити будь-які речі та документи, однак, сторона обвинувачення не володіє жодним доказом на підтвердження вказаного ризику, крім того, слід зазначити, що 28 травня 2025 року в ОСОБА_7 за місцем проживання, роботи та в авто проведено обшуки та вилучені всі необхідні речі та документи, хоча в даному випадку слід зазначити, що у ОСОБА_7 не було виявлено жодної речі яка б мала значення для кримінального провадження, що свідчить про те, що останній не володіє такими доказами; ризик незаконно впливати на свідка, потерплого, підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні відсутній, оскільки останньому не відомо про жодного свідка та потерпілого у даному провадженні, а по друге слід зауважити, що на підтвердження існування даного ризику, прокурором в порушення частини п`ятої статті 132 КПК України не надано будь-яких заяв, повідомлень чи допитів від свідків у даному кримінальному провадження про те, що останній якимось чином самостійно чи через інших осіб здійснював на них вплив, в тому числі і від інших підозрюваних; ризик перешкоджання кримінальному провадженні відсутній, оскільки як прокурор зазначав у клопотанні, ОСОБА_7 будучи працівником поліції може перешкоджати кримінальному провадженню, однак слід зазначити, що останній працює в м. Кривий Ріг, не є працівником ДБР, не має доступу до жодних кримінальних проваджень, які перебувають у ДБР, а 28 травня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні у ОСОБА_7 проведено обшуки та вилучені всі докази, які слідство вважало за необхідне; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, яке зараз інкримінується підозрюваному, вказаний ризик є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, а події які інкримінують ОСОБА_7 відбувалися ще у 2024 році, тобто майже рік тому, за які останній не вчинив жодних дій, які б могли інкримінуватися як кримінальні правопорушення.

Також зауважує, що судом першої інстанції не було взято до уваги положення статті 178 КПК України.

Зазначає, що при вирішенні питання про обрання/продовження особі запобіжного заходу, зокрема і такого виключного, як тримання під вартою, слід звертати увагу і на положення статті 178 КПК України, в якій йде мова про інші обставини, окрім ризиків та обґрунтованості підозри, а саме такі дані, як стан здоров?я підозрюваного, наявність у нього постійного місця роботи, родини, міцність соціальних зв?язків, наявність у підозрюваного судимостей, майновий стан підозрюваного тощо.

У той же час зауважує, що судом першої інстанції не застосовано статтю 182 КПК України та не розглянуто можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативного заходу застави, хоча норми статті 182 КПК України вказують на конкретні обов?язки слідчого судді щодо обрання застави як альтернативного заходу забезпечення кримінального провадження та необхідність визначати розмір застави в межах, що передбачений законом.

Крім того, одним із основних факторів для скасування оскаржуваної ухвали є те, що 18 листопада 2025 року та 19 листопада 2025 року стороні захисту вручено повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, отже, з 18 листопада 2025 року досудове розслідування у даному кримінальному проваджені завершено, такі ризики як знищення речей та документів, перешкоджання кримінальному провадженню взагалі перестає існувати.

Зазначає, що строк досудового розслідування триває лише до 28 листопада 2025 року, відповідно до статті 219 КПК України у строк досудового розслідування не зараховуються строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, однак поряд із чим, запобіжні заходи обирають і продовжуються лише в межах строку досудового розслідування; слідчий суддя або суд має право обирати, скасовувати, змінювати або продовжувати запобіжний захід лише протягом строку досудового розслідування, відповідно до частини третьої статті 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Також звертає увагу суду на те, що сторона захисту не затягує із ознайомленням з матеріалами справи, слідчий станом на даний час не надав стороні захисту можливості ознайомлення з матеріалами, оскільки вони не зшиті, не пронумеровані та стороні захисту не встановлено ухвалою суду строку на таке ознайомлення.

Сторона захисту посилається на те, що як у повідомленні про підозру, так і в клопотанні сторона обвинувачення зазначає про те, що ОСОБА_7 через авторитет посади набув широкого кола зв?язків, однак, разом із тим, слід зауважити, що останній призначений на посаду у ВП № 2 КРУП лише в березні 2024 року, є внутрішньо переміщеною особою з Донецької області, в м. Кривий Ріг ніколи не проживав, ніколи не працював, не знав жодного працівника ВП № 2 та не мав на них ніякого впливу, що нівелює вказані твердження сторони обвинувачення; ОСОБА_7 дійсно як заступник начальника ВП - начальник сектору кримінальної поліції відповідає за організацію та ефективність роботи сектору, а також за забезпечення законності та порядку в межах його юрисдикції, він керує підлеглими, здійснює їх навчання та контроль, а також відповідає за ведення обліку кримінальних проступків, що відбулися в його районі, а тому вважає необґрунтованим та неправомірним ототожнювати такі службові обов?язки із злочинами, в тому числі зазначати про організацію інкримінованих злочинів; жоден із доданих до клопотання доказів, не підвереджує того факту, що ОСОБА_7 має відношення до інкримінованих правопорушень, вказані висновки сторона обвинувачення зробила виключно через займану ОСОБА_7 посаду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000700 від 09 серпня 2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27 частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263 КК України, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною першою статті 263 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 372, частиною першою статті 14, частиною другою статті 372 КК України.

28 травня 2025 року о 06 год. 02 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі статті 208 КПК України.

Того ж дня, останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27 частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України.

Разом з тим, 20 жовтня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру, саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27 частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України, а саме:

- створенні та керівництві злочинною організацією, вчинених службовою особою з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 255 КК України;

- організації носіння, зберігання, придбання та збуту бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, вчинених злочинною організацією, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263 КК України;

- організації незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, а також незаконного збуту особливо небезпечних психотропних речовин, вчинених організованою групою (у формі злочинної організації), тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України;

- організації незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних

психотропних речовин, а також незаконного збуту особливо небезпечних психотропних речовин, вчинених повторно, організованою групою (у формі злочинної організації), тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України;

- організації закінченого замаху на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, вчинених повторно, організованою групою (у формі злочинної організації), тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263 КК України, а саме:

- організації носіння, зберігання, придбання та збуту бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, вчиненого злочинною організацією, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263 КК України.

25 листопада 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджено прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000700 від 09 серпня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2025 року клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000700 від 09 серпня 2024 року - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України, на 60 діб, до 23 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 .

Також з урахуванням матеріалів клопотання та пояснень сторін у судовому засіданні, вбачає наявними ризики, визначені частиною першою статті 177 КПК України.

Так, ризик переховування від слідства та суду слідчий суддя вважає доведеним враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, зокрема, у вчиненні особливо тяжких злочинів, в складі організованої групи, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк до тринадцяти років з конфіскацією майна. Така суворість можливого покарання, у разі визнання підозрюваного винуватим в обсязі пред?явленого обвинувачення, сама по собі може спонукати особу до переховування від органу досудового розслідування і суду.

Водночас, незважаючи на наявність у підозрюваного сім?ї, відсутність у власності останнього власного нерухомого майна, призначеного для проживання (окрім того, що перебуває на тимчасово окупованій території України), дає слідству підстави звернути увагу на один із ризиків соціальних зв?язків при якому підозрюваний зможе без зайвих труднощів залишити попереднє місце проживання.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини шостої статті 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, обґрунтованість підозри була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що у справі потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на закінчення досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні у матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України, у сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Також місцевим судом обґрунтовано застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зважаючи на положення пунктів 4, 5 частини четвертої статті 183 КПК України, згідно яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України та особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 307 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86, №12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

На даному етапі провадження слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду відсутній, оскільки у ОСОБА_7 є наявність постійного місця проживання, місця реєстрації, постійної роботи, має родину, дружину та дітей на утриманні, про що дуже добре відомо стороні обвинувачення, що нівелює зазначений ризик; ризик знищення речей та документів відсутній та не доведений, оскільки кримінальне провадження розпочато ще в серпні 2024 року, за минулий проміжок ОСОБА_7 міг би знищити будь-які речі та документи, однак, сторона обвинувачення не володіє жодним доказом на підтвердження вказаного ризику, крім того, слід зазначити, що 28 травня 2025 року в ОСОБА_7 за місцем проживання, роботи та в авто проведено обшуки та вилучені всі необхідні речі та документи, хота в даному випадку слід зазначити, що у ОСОБА_7 не було виявлено жодної речі яка б мала значення для кримінального провадження, що свідчить про те, що останній не володіє такими доказами; ризик незаконно впливати на свідка, потерплого, підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні відсутній, оскільки як останньому не відомо про жодного свідка та потерпілого у даному провадженні, а по друге слід зауважити, що на підтвердження існування даного ризику, прокурором в порушення частини п`ятої статті 132 КПК України не надано будь-яких заяв, повідомлень чи допитів від свідків у даному кримінальному провадження про те, що останній якимось чином самостійно чи через інших осіб здійснював на них вплив, в тому числі і від інших підозрюваних; ризик перешкоджання кримінальному провадженні відсутній, оскільки як прокурор зазначав у клопотанні, ОСОБА_7 будучи працівником поліції може перешкоджати кримінальному провадженню, однак слід зазначити, що останній працює в м. Кривий Ріг, не є працівником ДБР, не має доступу до жодних кримінальних проваджень, які перебувають у ДБР, а 28 травня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні у ОСОБА_7 проведено обшуки та вилучені всі докази, які слідство вважало за необхідне; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, яке зараз інкримінується підозрюваному, вказаний ризик є лише припущення сторони обвинувачення, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, а події які інкримінують ОСОБА_7 відбувалися ще у 2024 році, тобто майже рік тому, за які останній не вчинив жодних дій, які б могли інкримінуватися як кримінальні правопорушення, не доведені стороною захисту у встановленому законом порядку та спростовуються наявними матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4