У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.10.2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2025 року за №0000351 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор : ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції )

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, Постановити нову, якою накласти арешт на майно, а саме вилучений автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2025 року за № 0000351 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2025 року за №0000351 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Прокурор стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду та істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначає, що ОСОБА_7 , який згідно рішення суду позбавлений права керування транспортними засобами, 19 жовтня 2025 року умисно не виконував рішення суду, що набрало законної сили, та керував автомобілем ВАЗ 21093.

Наголошує, що вилучене 19 жовтня 2025 року майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на цей автомобіль є речовими доказами, тому з метою забезпечення їх збереження, необхідно накласти на них арешт.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

За версією органу досудового розслідування, 19 жовтня 2025 року до ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від поліцейського СРПП ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про те, що близько 21:30 год. 19 жовтня 2025 року, під час патрулювання, на території блок посту «Експрес» в м. Південноукраїнську, Миколаївської області, було зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який згідно рішення суду позбавлений права керування транспортними засобами, тобто який умисно не виконує рішення суду, що набрало законної сили.

19 жовтня 2025 року, в період часу з 22:30 год. по 23:00 год. проведено огляд місця події - прилеглої території блокпосту «Експрес», в м. Південноукраїнську, в ході якого виявлено та вилучено транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , та згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_8 .

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході огляду майно, а саме транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .В обґрунтування послався на те, що зазначений транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має значення речового доказу, а отже з метою забезпечення його збереження, як речового доказу, необхідно накласти на нього арешт.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя вказав, що прокурором не доведено факт того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи третіх осіб, про який йдеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події в межах кримінального провадження №0000351.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Стаття 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

На думку колегії суддів, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Як вбачається з наданих матеріалів, слідчим відділенням поліції №3 Вознесенського районного управління поліції ГУ НП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000351, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 жовтня 2025 року за ч. 1 ст. 382 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 19 жовтня 2025 року, під час патрулювання, на території блок посту «Експрес» в м. Південноукраїнську, Миколаївської області, було зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який згідно рішення суду позбавлений права керування транспортними засобами, тобто який умисно не виконує рішення суду, що набрало законної сили. 19 жовтня 2025 року, в період часу з 22:30 год. по 23:00 год. проведено огляд місця події - прилеглої території блокпосту «Експрес», в м. Південноукраїнську, в ході якого виявлено та вилучено транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , та згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_8 , мешканцем АДРЕСА_1 .

20 жовтня 2025 року слідчим СВ ВП № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2005 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовими доказами.

Посилаючись на необхідність забезпечення збереження цих речових доказів прокурор просив накласти на нього арешт.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора, зазначивши, що прокурором не доведено факт того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи третіх осіб, про який йдеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення 19 жовтня 2025 року огляду місця події в межах кримінального провадження №0000351.

Так, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 .

Тобто, арешт зазначеного у клопотанні майна може призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Окрім того, відповідно до змісту протоколу огляду від 19 жовтня 2025 року транспортним засобом керував не власник майна, а ОСОБА_7 , якому органом досудового розслідування інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України. Диспозиція ч. 1 ст. 382 КК України не передбачає спричинення шкоди, також ст. 382 КК України не передбачає такої міри покарання як конфіскація знарядь вчинення злочину.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні прокурора майно.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. 100, 170, 171, 173, 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу начальника відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.10.2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Южноукраїнського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2025 року за №0000351 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді