Номер провадження: 11-кп/813/2152/25
Справа № 522/8093/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000232, внесеного до ЄРДР 26 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.362 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 , який діє в інтересах КНП «Консультативно-діагностичний центр №6», та закрито кримінальне провадження №0000232, внесене до ЄРДР 26 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 3 ст. 362 КК України, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою представника потерпілої юридичної особи від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Рішення суду мотивоване тим, що представник потерпілої юридичної особи подав заяву про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 362 КК України, яке належить до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення. У зв`язку з поданою відмовою відсутні підстави для подальшої кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 362 КК України, зокрема за кваліфікуючою ознакою повторності, що тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

У апеляційній скарзі прокурор зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на таке:

- ухвала суду не відповідає вимогам ч. 1 ст. 372 КПК України, оскільки у вступній частині ухвали судом не зазначено повні анкетні дані особи, стосовно якої здійснювалося судове провадження;

- кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, проте суд першої інстанції помилково закрив кримінальне провадження також за ч. 3 ст. 362 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_7 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що доводи сторони обвинувачення є необґрунтованими. Вона звернула увагу, що сторона обвинувачення під час судового засідання не заперечувала проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Захисник та обвинувачена заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права. Законність як загальна засада кримінального провадження полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону. Ця засада поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, на всіх його суб`єктів, усі процесуальні дії та рішення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, у якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону, виходячи з такого.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК України. Положення п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачають, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Приватне обвинувачення це форма кримінального провадження, яка ініціюється виключно на підставі заяви потерпілого щодо певних менш тяжких злочинів, передбачених ст. 477 КПК України. Злочини, щодо яких здійснюється кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди переважно інтересам окремих осіб, зазвичай не є тяжкими, виникають внаслідок локальних конфліктів і мають незначну суспільну небезпеку. Порушені права потерпілих у таких провадженнях можуть бути ефективно захищені як кримінально-правовими засобами, так і альтернативними способами, зокрема шляхом примирення або відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим або прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, перелік яких міститься у ч. 1 цієї статті, у тому числі передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, Приморський районний суд м. Одеси здійснював судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000232, внесеному до ЄРДР 26 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 362 КК України.

Зі змісту пред`явленого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_8 інкриміновано несанкціоновану зміну інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, вчинену особою, яка має право доступу до неї (ч. 1 ст. 362 КК України), а також такі ж дії, вчинені повторно (ч. 3 ст. 362 КК України).

Не заперечуючи право суду на закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 362 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у цьому провадженні кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 362 КК України з урахуванням наведених вище особливостей ст. 477 КПК України виключає можливість застосування п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у цій частині.

При цьому апеляційний суд погоджується з посиланням суду першої інстанції, що згідно з формулюванням пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 інкриміновано вчинення тотожних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 3 ст. 362 КК України за ознакою повторності. Проте юридична оцінка діяння в межах висунутого обвинувачення належить до повноважень суду під час ухвалення вироку (п. 2 ч. 1 ст. 368 КПК України). Таке рішення відповідно до ч. 2 ст. 371 КПК України ухвалюється у нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати позицію по суті обвинувачення або вчиняти дії, що є прямим чи опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Таким чином, у ході розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, за відсутності внесених прокурором у порядку ст. 338 КПК України змін до обвинувачення, які перетворюють його на приватне, до видалення суду до нарадчої кімнати не виникає процесуальних перешкод для продовження судового розгляду незалежно від можливих підстав для перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення.

Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину визначені ч. 3 ст. 337 КПК України, згідно з якою зміна правової кваліфікації допускається лише у бік поліпшення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин. Однак у разі перекваліфікації діяння зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення позиція потерпілого стає визначальною для подальшої долі кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд під час судового провадження, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний створити потерпілому умови для реалізації його процесуальних прав, зокрема забезпечити його прибуття до суду, роз`яснити права, допитати, надати можливість подавати докази, заявляти клопотання, брати участь у дебатах і висловлювати свою позицію щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Волевиявлення потерпілого у судовому засіданні щодо непритягнення особи до кримінальної відповідальності може бути прирівняне до відмови від обвинувачення.

З огляду на це, лише у разі якщо потерпілий із заявою про кримінальне правопорушення не звертався і, будучи забезпеченим усіма необхідними умовами для реалізації своїх процесуальних прав, не ставив перед органами досудового розслідування, прокурором чи судом питання про застосування до винної особи заходів кримінальної репресії або ж беззастережно відмовився від їх застосування, суд, перекваліфікувавши діяння на злочин приватного обвинувачення, відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України зобов`язаний постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У даному випадку апеляційний суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19). Згідно з ним волевиявлення потерпілого про притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно з ч. 4 ст. 26 і п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягає безумовному закриттю (за винятком злочинів, пов`язаних із домашнім насильством).

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято всупереч положенням кримінального процесуального закону, який підлягає застосуванню у даному кримінальному провадженні.

Водночас, оцінюючи інші доводи прокурора, апеляційний суд, виходив з усталеної практики ЄСПЛ щодо мотивування судового рішення. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, §30).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування такого судового рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст.370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000232, внесеного до ЄРДР 26 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.362 КК України,- скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000232, внесеному до ЄРДР 26 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.362 КК України, у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3