ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 336/4830/22

провадження № 51 - 1139 кмо 25

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000548 від 29 травня 2022 року, щодо

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за ардесою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_10 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2024 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи у сумі 1 029 гривень 72 копійки та прийнято рішення щодо долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він, достовірно розуміючи, що зберігання наркотичних засобів заборонено чинним законодавством України, умисно, для особистих потреб, у невстановлений час та за невстановлених обставин, придбав та зберігав до 30 травня 2022 року у домоволодінні за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 п`ять зіп-пакетів з речовиною, яка має у своєму складі наркотичний засіб - канабіс, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 60,756 г.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 з доповненнями залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2024 року щодо ОСОБА_10 в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на те, що предметом кримінального правопорушення є особливо небезпечний наркотичний засіб. У решті вирок суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Засуджений вважає, що в цьому кримінальному провадженні протокол обшуку від 30 травня 2022 року мав бути визнаний недопустимим доказом, оскільки ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року в справі № 335/2844/22 про дозвіл на обшук житла була винесена без проведення повної технічної фіксації засідання і без участі слідчого та прокурора, що є істотним порушенням ч. 4 ст. 107 КПК та положень ч. 3 ст. 87, ст. 234 КПК. Він покликається на правову позицію, наведену в постанові Верховного Суду в справі № 336/941/19 щодо цього питання.

За цих обставин вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки в ній не надано відповідної оцінки вищезазначеним порушенням вимог КПК. Наголошує, що судом апеляційної інстанції не застосовано практику ЄСПЛ у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», де застосовано різновид доктрини «плодів отруйного дерева», який полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази безпосередньо отримані з порушеннями, а також і докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Крім того, засуджений зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення ст. 419 КПК не перевірив основні доводи апеляційної скарги захисника, які можуть свідчити про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення.

Заперечень на касаційну скаргу засудженого до Верховного Суду не надходило.

Підстави розгляду кримінального провадження об`єднаною палатою

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалою від 19 листопада 2025 року передала зазначене кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду на підставі ч. 2 ст. 434-1 КПК.

Таке рішення колегія суддів прийняла у зв`язку із тим, що вважала за необхідне відступити від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 березня 2023 року у справі № 336/941/19 (провадження № 51 - 298 км 23), в якій зазначено, що клопотання органу досудового розслідування про обшук повинно розглядатися слідчим суддею місцевого суду за обов`язкової участі сторони, яка ініціює вказане питання. У цьому провадженні розгляд клопотання слідчого про надання дозволу на обшук було здійснено слідчим суддею без участі слідчого або прокурора і, у зв`язку з цим, без повної фіксації судового засідання, що суди визнали істотним порушенням КПК, а колегія суддів з таким підходом погодилася.

Обґрунтовуючи свою позицію в ухвалі про передачу провадження, колегія суддів зазначила, щовважає, що у випадку, якщо розгляд клопотання про дозвіл на проведення обшуку не порушує фундаментальні права сторін кримінального провадження, суд не може визнавати одразу недопустимими доказами дані отримані у ході обшуку через саме лише формальне посилання сторони про надання дозволу на його проведення за відсутності слідчого або прокурора. Таке правозастосування буде узгоджуватись з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 31 серпня 2022 року в справі № 756/10060/17, згідно яких у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

За таких обставин, виходячи з необхідності забезпечення додержання принципу правової (юридичної) визначеності, є передбачені законом підстави для здійснення касаційного розгляду цього провадження об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника необґрунтованою та просив залишити її без задоволення. Вважав, що здійснення слідчим суддею розгляду клопотання про обшук без участі слідчого або прокурора та без фіксування за допомогою технічних засобів не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Учасникам судового провадження повідомлено про час та місце касаційного розгляду. Заперечень та заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.

В окремому листі, який надійшов до початку касаційного розгляду, засуджений ОСОБА_10 повідомив, що підтримує вимоги своєї касаційної скарги та просить провести судовий розгляд у його відсутність.

Мотиви Суду

Об`єднана палата заслухала доповідь судді, доводи прокурора, перевірила матеріали кримінального провадження, викладені у касаційній скарзі доводи та дійшла таких висновків.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 234 КПК у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке розглядається у суді в день його надходження за участю слідчого або прокурора.

Закон чітко визначає, що таке клопотання про обшук повинно містити відомості, перелік яких зазначено у ч. 3 ст. 234 КПК. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

За змістом ч. 5 ст. 234 КПК прокурор, слідчий має довести перед слідчим суддею наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; 5) за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

Якщо ж вказані обставини прокурором або слідчим не доведені, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук.

Отже, участь слідчого або прокурора під час розгляду клопотання про обшук забезпечує доведення його ініціатором перед слідчим суддею необхідності проведення такої слідчої дії. Тому колегія суддів звертає увагу на важливість ролі сторони обвинувачення під час розгляду слідчим суддею клопотання про обшук, яка забезпечує можливість для слідчого судді повно з`ясувати та перевірити доводи клопотання, дослідити підстави для його вирішення по суті.

Водночас суд звертає увагу на те, що у тих випадках, коли в законі йдеться про те, що участь когось із учасників є обов`язковою, це чітко визначено в його приписах шляхом використання формулювань «за обов`язкової участі», «лише за участю». Колегія суддів не вважає, що використання в законі формулювання «за участю» є тотожним формулюванню «за обов`язкової участі».

Вочевидь вказівка на те, що розгляд клопотання здійснюється за участі певного учасника, зумовлює обов`язок суду повідомити сторону обвинувачення про судовий розгляд, який має бути проведено у визначеному КПК порядку й строки.

Щодо застосування судом технічних засобів фіксування кримінального провадження, то об`єднана палата наголошує, що участь слідчого або прокурора під час розгляду клопотання про обшук зобов`язує слідчого суддю відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК здійснювати такий розгляд з фіксуванням за допомогою технічних засобів кримінального провадження в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. У протилежному випадку, а саме у разі незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, відповідна процесуальна дія та отримані внаслідок її вчинення результати визнаються недійсними (ч. 6 ст. 107 КПК).

До того ж, враховуючи істотність втручання в права і свободи, гарантовані Конвенцією, законом у ст. 87 КПК встановлено спеціальну підставу до визнання доказів недопустимими як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Зокрема, п. 4 ч. 3 вказаної статті імперативно визначено, що недопустимими є докази, що були отримані під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

За таких обставин, об`єднана палата вважає, що в аспекті реалізації приписів частин 4, 6 ст. 107 КПК у їх взаємозв`язку із положеннями п. 4 ч. 3 ст. 87 КПК та ч. 4 ст. 234 цього Кодексу, постановлення ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи слідчим суддею за участю слідчого або прокурора без проведення повної технічної фіксації засідання тягне за собою відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 87 КПК визнання доказів, що були отримані під час виконання такої ухвали, недопустимими.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, цей суд визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_10 у тому, що він умисно придбав та зберігав для особистого вживання до 30 травня 2022 року за місцем свого проживання п`ять зіп-пакетів з речовиною, яка має у своєму складі наркотичний засіб - канабіс, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 60,756 г.

При цьому суд першої інстанції в судовому засіданні безпосередньо дослідив усі докази, в тому числі і дані протоколу обшуку, проаналізував зібрані докази у їх сукупності, врахувавши показання ОСОБА_10 , свідків події, наявні в матеріалах провадження письмові та речові докази, надавши їм належну оцінку, дійшов до висновку про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 , не погодившись із висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309 КК, подав апеляційну скаргу з доповненнями.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, 419 КПК вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Беручи до уваги той факт, що апеляційний суд є останньою інстанцією, яка наділена законодавцем повноваженнями встановлювати фактичні обставини справи, суду апеляційної інстанції необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і захисту.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування судом норм матеріального і процесуального закону, безпомилковість вирішення тих питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.

Захисник в апеляційній скарзі зазначив доводи, зокрема про те, що частина 4 статті 234 КПК вимагає обов`язкову участь сторони, яка ініціює перед слідчим суддею розгляд клопотання про обшук, та з обов`язковою фіксацією, чого в цьому кримінальному провадженні дотримано не було.

Сторона захисту також наголосила на тому, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги, тобто порушив вимоги ст. 419 КПК.

Суду апеляційної інстанції потрібно перевірити обставини розгляду слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 30 травня 2022 року клопотання слідчого про обшук домоволодіння, де проживав ОСОБА_10 , таз`ясувати чи здійснювався такий розгляд у порядку, визначеному ч. 4 ст. 234, а також чи є підстави для застосування наслідків, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 87 КПК.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до його компетенції перевірку та оцінку вказаних обставин і фактів та відповідно інших доводів апеляційної скарги захисника належним чином не здійснив, що ставить під сумнів додержання вимог ст. 2 КК та вказує на невідповідність ухвали суду вимогам статей 370, 419 КПК.

Верховний Суд не може надати таку оцінку, оскільки вона залежить від оцінки доказів на предмет їх достовірності, що з огляду на положення ст. 433 КПК не віднесено до повноважень цього Суду, а тому відповідні недоліки апеляційного перегляду не можуть бути усунуті під час касаційного розгляду.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга засудженого - задоволенню частково.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд за апеляційною скаргою захисника здійснити відповідно до вимог КПК та прийняти законне і обґрунтоване рішення. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти в точних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, а висновки суду за наслідками розгляду не мають містити суперечностей.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки ухвала суду апеляційної інстанції скасовується і призначається новий розгляд у суді апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, враховуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК, мінімальні ризики щодо можливості переховування ОСОБА_10 від суду, а також те, що вироком суду йому не обирався запобіжний захід до набрання ним законної сили, об`єднана палата не вбачає підстав для обрання йому запобіжного заходу під час скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо нього.

Виконуючи приписи ст. 442 КПК, об`єднана палата робить висновок про те, як саме повинна застосовуватись норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, що передала справу на розгляд об`єднаної палати.

Висновок щодо правозастосування положень п. 4 ч. 3 ст. 87, ч. 4 ст. 234 КПК:

Частина четверта статті 234 КПК визначає, що клопотання про обшук розглядається за участю слідчого або прокурора і у такому разі вимагає здійснення обов`язкового фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час його розгляду слідчим суддею.

Винесення за таких обставин ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання тягне за собою відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 87 КПК визнання доказів, що були отримані під час виконання такої ухвали, недопустимими.

Керуючись статтями 433, 434, 434-2, 436, 441, 442 КПК, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_6