Справа № 216/7436/25
провадження 1-кп/216/734/25
УХВАЛА

іменем України

(повний текст)

19 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі судових засідань в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у судовому засіданні клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону по кримінальному провадженню № 0000692 від 27.03.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України, -

встановив :

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000692 від 27.03.2024 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України.

18 листопада 2025 року від прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшло клопотання, у якому він просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому просить суд у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства до потерпілого та який спричинив загибель людини.

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Криворізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону підтримується публічне обвинувачення у кримінальному проваджені № 0000692 від 27.03.2024 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом, перебуваючи на посаді стрільця-снайпера десантно-штурмового 3 відділення десантно-штурмового 2 взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , що перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», 27.01.2024 був направлений на лікування до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР, розташованого в н.п. Сапетня Миколаївської області.

Надалі ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 06.02.2024 покинув місце проходження лікування в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР, розташованого в н.п. Сапетня Миколаївської області, та 07.02.2024 без поважних причин не прибув до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованому у АДРЕСА_1 , командуванню про причини свого неприбуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 06.07.2025 о 17.40 годині не був затриманий працівниками правоохоронних органів за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та тим самим вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин) було припинене.

Крім того, 05.07.2025 у вечірній час військовослужбовець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за місцем свого мешкання, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вживали спиртні напої в спальній кімнаті квартири, за вказаною адресою.

Під час вживання спиртного між зазначеними особами на ґрунті побутового пияцтва відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_7 почав образливо висловлюватися на адресу матері ОСОБА_5 .

Зазначені висловлювання та поведінка ОСОБА_7 образила ОСОБА_5 , викликавши у нього почуття гострої неприязні до ОСОБА_7 та умисел, направлений на спричинення йому тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні міжкімнатного коридору квартири АДРЕСА_3 , діючи з умислом, спрямованим на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, приблизно о 23:40 годині 05.07.2025 умисно зі значною силою завдав ОСОБА_7 , який стояв звернутим до нього обличчям, не менше п`яти ударів кулаком правої руки та не менше чотирьох ударів правою взутою ногою в область обличчя та голови.

Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_7 , не устоявши на ногах впав спиною на підлогу в цьому ж міжкімнатному коридорі квартири, а ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, приблизно 23:45 годині 05.07.2025 умисно, завдав останньому не менше шести ударів правою взутою ногою в область голови, від яких ОСОБА_7 прикривався руками.

Після цього, ОСОБА_5 припинив свої протиправні дії та намагався надати потерпілому ОСОБА_7 першу медичну допомогу, однак незважаючи на вжиті ним заходи потерпілий ОСОБА_7 невдовзі у ніч з 05.07.2025 на ІНФОРМАЦІЯ_3 помер на місці злочину, в результаті несумісних для життя тілесних ушкоджень в області обличчя та голови.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерплому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження, які входять до комплексу «закрита черепно-лицьова травма», яка включає: множинні синці та садна на обличчі, крововиливи в м`які покриви голови, лівобічний субдуральний крововилив по базальній поверхні, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та синців та саден на верхній кінцівках, та синців на бічній поверхні шиї праворуч.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2025 року відносно ОСОБА_5 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.11.2025.

Прокурор посилається на збереження на теперішній час ризиків передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, тому з метою запобігання вищезазначеним ризикам, прокурор просив не визначати розмір застави.

Посилаючись на викладене, тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просив продовжити щодо останнього дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити, зауважив про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Потерпіла не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Обвинувачуваний та захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

3. Мотиви та оцінка суду.

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Разом із цим, положеннями статті 199 КПК України унормований порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 199 КПК України).

Дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000692 від 27.03.2024 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України, який згідно штампу був переданий до суду 17 вересня 2025року.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про продовження дії запобіжного заходу.

Разом з тим, суд зауважує, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності

3.4. Наявність ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (частина 1статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1статті 177 КПК.

3.4.1. Ризик переховування від суду

Ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_5 можливості переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших утриманців, отже не має достатньо стійких соціальних зв`язків.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступінь соціальних зв`язків, які не є міцними, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду.

3.4.2. Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілої та свідіків, вказане свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України.

3.4.3 Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється суд вважає його не доведеним, оскільки підозрюваний відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий.

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчинені інкримінованих йому кримінальний правопорушень у виді позбавленням волі на строк до 10 років;

- сімейний стан обвинуваченого, який не перебуває у зареєстрованому шлюбі, утриманців не має;

- за станом здоров`я не є особою з інвалідністю;

- репутацію підозрюваного, який в силу ст. 89 КК України не судимий;

- майновий стан підозрюваного, який не має постійного офіційного доходу.

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку суду є помірним.

3.5. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

На переконання суду, установлені судом ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно відобразитися на здійсненні об`єктивного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинуваченого, застосування домашнього арешту та застави, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки останній, володіючи засобами зв`язку зможе впливати на петерпілу, а також переховуватись від суду.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів комунікації та не може повною мірою виключити ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки не передбачає цілодобового контролю за місцем перебування обвинувачуваного, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях в яких він обвинувачується, є досить великим.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі ОСОБА_5 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до суду із письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зазначені обставини та ризики підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, а вищевказані обставини виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням особистих характеристик, суд приходить висновку, що відносно обвинуваченого слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, судом не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, суд враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а тому вважає за доцільне продовжити строк дії тримання під вартою на 60 днів, а саме до 17 січня 2026 року.

3.6. Застосування альтернативного запобіжного заходу

Відповідно до ч. 3ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За приписами п. 2 ч.4ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, що спричинив загибель людини.

При цьому вказана норма не є імперативною, а лише надає право суду не визначати розмір застави та вимагає обґрунтування такого рішення з огляду на фактично встановлені обставини.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, особу підозрюваного, суд вважає, недоцільним визначати заставу, оскільки, на думку суду, на даному етапі судового розгляду вона не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

3.7. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням наведених обставин кримінального правопорушення та наведених прокурором доводів, що свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1ст. 177 КПК України, то суд дійшов до висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 177, 178, 182-184, 193-197, 211, 309, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчинені злочинів передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 17 січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 - в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 20.11.2025 року о 16 год. 41 хв.

Суддя ОСОБА_8