Справа № 454/3136/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Сокальського районного суду Львівської області перебувало вищевказане кримінальне провадження.

15.10.2025 року ухвалено вирок, яким ОСОБА_3 визнано винним по ст.152 ч.4 КК України та по ст.156 ч.2 КК України. Згідно ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права займати певні посади та займатися певною діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та дозвіллям дітей на строк 3(три) роки.

Вивчивши матеріали кримінальної справи №454/3136/25 встановлено, що у вищевказаному вироку в мотивувальній частині допущено описку оскільки не вирішено питання про застосування норм кримінального закону, зокрема щодо правил призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Зокрема у вступній частині вироку зазначено, що ОСОБА_3 раніше судимий згідно вироку Сокальського районного суду від 10.04.2024 за ст. 185 ч. 4, 357 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Таким чином в даній ситуації є невідбута частина покарання за попереднім вироком, які виконувалися самостійно.

Таким чином в даній ситуації встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вироком Сокальського районного суду Львівської області від 10.04.2024р. був засуджений за ч.4 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Однак, відповідно до ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном у три роки, з покладанням на нього обов`язків передбаченихст.76КК України.

У свою чергу, кримінальні правопорушення, передбачені .4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 він учинив у 2019р. та 2022-2023р. Таким чином, вказані кримінальні правопорушення обвинувачений учинив до постановлення попереднього вироку Сокальського районного суду від 10.04.2024р.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими встатті 72цього Кодексу.

Водночас, у пункті 23Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких обставин кожен вирок виконується самостійно.

З урахуванням вищенаведеного та беручи до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні були вчинені до ухвалення вироку Сокальського районного суду від 10.04.2024р., яким обвинуваченому призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, то при призначенні покарання за вироком у цьому кримінальному провадженні, суд не застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України, а ухвалює рішення про самостійне виконання вироку Сокальського районного суду від 10.04.2024р.

Така позиція суду узгоджується з висновком Об`єднаної палати ККС ВС, висловленим у постанові від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17, відповідно до якого якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Крім цього, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року, наданого у справі №199/1496/17, застосування положень ч. 4ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі, яка за попереднім вироком була звільнена від відбування покарання на підставі положеньст. 75 КК, припустиме лише у разі, якщо вона засуджується за новим вироком до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням.

Оскільки вказаний вирок Сокальського районного суду від 10.04.2024р. вступив у законну силу, та засуджений ОСОБА_3 за цим вироком звільнений від реального відбування покарання, то цей вирок слід виконувати окремо.

Вказана позиція була врахована судом при ухвалені вироку, проте з технічних причини у ньому не відображена.

Відповідно до положень ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Вирішуючи питання про виправлення описки чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи. А тому, виправлення допущених помилок в ухвалі суду допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень.

Тобто передумовою для застосування судом положень ст. 379 КПК України є допущення в судовому рішенні описки та/або очевидної арифметичної помилки.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи наведене суд ухвалює виправити описку у вироку суду від 15.10.2025 року оскільки наявна описка будь-яким чином не впливає на суть прийнятого рішення, проте її слід виправити.

На підставі наведеного, керуючись ст.379 КПК України, суд

у х в а л и в:

Виправити описку у вироку Сокальського районного суду Львівської області від 15.10.2025 року у кримінальній справі № 454/3136/25 щодо обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України та доповнити резолютивну частину вироку:

«Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 10.04.2024р. за яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 та ч.1 ст.357 КК України- виконувати окремо».

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1