Справа № 216/8779/25
провадження 1-кп/216/820/25
ВИРОК

іменем України

01 грудня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000431 від 01.03.2018 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше судимого: 14 грудня 2009 року вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 06 липня 2010 року вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 14 жовтня 2011 року за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2011 року достроково, не відбутий строк 6 місяців 4 дні; 05 квітня 2012 року вироком Саксаганського районного судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 72, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі; 23 квітня 2012 року вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі; 13 лютого 2014 року вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 76, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 02 квітня 2014 року вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 07 травня 2014 року вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці; 17 листопада 2014 року вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений 17 листопада 2014 року із зали суду на підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію»; 27 травня 2015 року вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців 10 днів; 22 червня 2015 року вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців 10 днів; 27 серпня 2015 року вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений по відбуттю строку покарання 05 липня 2017 року; 26 вересня 2018 року вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 5 років; 04 грудня 2018 року вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років обмеження волі; 11 лютого 2019 року вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років обмеження волі; 17 липня 2019 року вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років обмеження волі; 06 грудня 2019 року вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років обмеження волі; 22 січня 2020 року вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років обмеження волі; 04 березня 2020 року вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч.ч. 1,4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений з місць позбавлення волі 26 травня 2021 року по відбуттю покарання; 06 грудня 2021 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі; 07 грудня 2021 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі; 22 лютого 2022 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі; 29 серпня 2022 року вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч.ч. 1,4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; 26 жовтня 2022 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі; 18 травня 2023 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі; 29 серпня 2023 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі; 05 грудня 2023 року вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі; 11 квітня 2024 року вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі, 23 грудня 2024 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі (звільнений 12.02.2025р. по відбуттю покарання).

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , 14.02.2018 року близько 07.45 годині перебуваючи між гаражними приміщеннями по вулиці Лєрмонтова в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачив раніше не знайомого йому малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою подальшого заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , підійшов до ОСОБА_5 , і ввівши його в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення», яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону, попросив у останнього мобільний телефон марки Nomi І280, який знаходився у користуванні малолітнього та належав його батькові - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок чого, ОСОБА_5 будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 , сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Nomi І280, вартість якого відповідно до висновку експерта №10 від 07.03.2018 року становить 433,58 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, при цьому реалізував злочинний намір, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , діючи повторно, 14.02.2018 року, близько 08.20 годині, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Кривбасівська» в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, попередньо маючи злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману, і звернення його на свою користь, ввівши в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення»; яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону, попросив у останнього мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4Х, який знаходився у користуванні малолітнього та належав його матері- ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Малолітній ОСОБА_7 , будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 , сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4Х, вартість якого відповідно до висновку експерта №9 від 06.03.2018 року становить 2918,40 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 , з місця злочину зник, використавши майно, яким він заволодів шахрайським шляхом, на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 , матеріальний збиток на суму 2918,40 гривень.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Крім того, ОСОБА_4 , 14.02.2018 року, близько 08.20 перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Кривбасівська» в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачив раніше не знайомого йому малолітнього ОСОБА_7 .

З метою подальшого заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 , і ввівши його в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення»; яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону, попросив у останнього мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4Х, який знаходився у користуванні малолітнього та належав його матері- ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Внаслідок чого, ОСОБА_7 будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 , сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4Х, вартість якого відповідно до висновку експерта №9 від 06.03.2018 року становить 2918,40 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, при цьому реалізував злочинний намір, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Крім того, ОСОБА_4 , 15.02.2018 року, близько 08.20 годині, перебуваючи поблизу магазину «Цукерочка» по вулиці Мартіна Шимановського в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачив раніше не знайомого йому малолітнього ОСОБА_9 .

З метою подальшого заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , підійшов до ОСОБА_9 , і ввівши його в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення», яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону, попросив у останнього мобільний телефон марки Fly IQ 456, який знаходився у користуванні малолітнього та належав його матері - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Внаслідок чого, ОСОБА_7 будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 , сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Fly IQ 456, вартість якого відповідно до висновку експерта №13 від 13.03.2018 року становить 1000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, при цьому реалізував злочинний намір, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Крім того, ОСОБА_4 , 16.02.2018 року, близько 08.20 годин, перебуваючи поблизу багатоповерхового будинку №52 м-ну Всебратське-2 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу,, побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_11 .

З метою подальшого заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 прийшов до ОСОБА_11 , і ввівши його в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення»; яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону Lumia 535 Dual, попросив у останнього мобільний телефон марки Lumia 535 Dual, який знаходився у користуванні малолітнього ОСОБА_11 та належав його матері - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Внаслідок чого, ОСОБА_11 , будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 та сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Lumia 535 Dual, вартість якого, відповідно до висновку експерта №12 від 07.03.2018 року становить 1521,60 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, при цьому реалізував злочинний намір, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Крім того, ОСОБА_4 , 20.02.2018 року, близько 13.20 годині, перебуваючи поблизу будинку №1 по пр. Поштовому в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачив раніше не знайомого йому малолітнього ОСОБА_13 .

З метою подальшого заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , підійшов до ОСОБА_13 , і ввівши його в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення», яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону попросив у останнього мобільний телефон марки Prestigio 5044, який знаходився у користуванні малолітнього та належав його матері - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Внаслідок чого, ОСОБА_13 , будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 , сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Prestigio 5044, вартість якого відповідно до висновку експерта №11 від 07.03.2018 року становить 1673,34 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, при цьому реалізував злочинний намір, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 діючи повторно, 28.02.2018 року, близько 12.35 годині, перебуваючи поблизу будинку 24 по вулиці Вахтанговій в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг, попередньо маючи злочинний намір на незаконне заволодіння чужим, шляхом обману, і звернення ного на свою користь, ввівши в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення»; яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону, попросив у останнього мобільний телефон марю Xiomi Redmi 4Х, який знаходився у користуванні малолітнього та належав його матері - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Малолітній ОСОБА_15 , будучи впевнений у доброчесних: ОСОБА_4 сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4Х, вартість якого відповідно до висновку експерта №8 від 07.03.2018 року становить 2734,40 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 , з місця злочину зник, використавши майно, яким він заволодів шахрайським шляхом, на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_16 матеріальний збиток на суму 2734,40 гривень.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Крім того, ОСОБА_4 , 28.02.2018 року, близько 12.35 годин, перебуваючи поблизу будинку 24 по вулиці Вахтанговій в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг, побачив раніше не знайомого йому малолітнього ОСОБА_15 .

З метою подальшого заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_15 , і ввівши його в оману стосовно своїх дійсних намірів, представився малолітньому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , співробітником поліції, продемонструвавши при цьому обкладинку з надписом «посвідчення», яку видав за службове посвідчення працівника поліції, під приводом перевірки мобільного телефону попросив у останнього мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4Х, який знаходився у користуванні малолітнього та належав його матері - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Внаслідок чого, ОСОБА_15 , будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_4 , сприймаючи його як співробітника поліції, добровільно передав останньому мобільний телефон марки Xiomi Redmi 4Х, вартість якого відповідно до висновку експерта №8 від 07.03.2018 року становить 2734,40 гривень..

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, при цьому реалізував злочинний намір, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілі в судовому засіданні участі не брали, про дату час та місце проведення розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяви, в яких просили проводити судовий розгляд кримінального провадження за їх відсутності при ухваленні вироку покладалися на розсуд суду.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений зазначив, що послуг захисника не потребує та буде здійснювати свій захист самостійно, свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище та правову кваліфікацію вчинених ним дій. Підтвердив вчинення ним вищезазначених злочинів за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Повідомив, що засуджує свої дії. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. ОСОБА_4 вказав, що критично оцінює свої дії.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію прокурора, обвинуваченого, усвідомлення обвинуваченим наслідків розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи та правової кваліфікації, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_4 офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та інших осіб не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Під час судового розгляду обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, засудив свої дії, повідомив, що усвідомив суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та недопустимість подібних дій.

Враховуючи наведене, а також позицію обвинуваченого під час судового провадження, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Приписами ст. 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Мотиви призначення покарання

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень в межах санкції ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України, а саме за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк двох років та за ч. 1 ст. 353 КК України - у виді обмеження волі на строк двох років. Із застосуванням ч.1 ст.70, ст. 72 КК України призначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань - у виді позбавлення волі на строк два роки, два місяці. Вважав можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Обвинувачений просив зарахувати покарання, відбуте ним повністю за попереднім вироком.

Враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відноситься до нетяжких злочинів, характер та конкретні обставини їх скоєння; дані про особу обвинуваченого, вказані вище, визнання обвинуваченим своєї вини як обов`язкової складової його щирого каяття, а також засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його сторін, суд приходить до висновку, що покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Та вважає необхідним призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк двох років. Суд вважає, що відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, з огляду на те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, відомостей про наявність у останнього офіційного доходу, або заощаджень суду не надано, це унеможливлює призначення йому покарання у вигляді штрафу та виправних робіт, а призначення за вчинення вказаного кримінального правопорушення покарання у вигляді обмеження волі суд вважає не достатнім для виправлення обвинуваченого.

За ч. 1 ст. 353 КК України суд вважає необхідним призначити покарання у виді обмеження волі на строк двох років. При цьому призначення більш м`якого покарання у вигляді штрафу або пробаційного нагляду суд вважає не доцільним з мотивів наведених вище.

Із застосуванням ч.1 ст.70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, два місяці.

Разом з тим, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та встановлені в ході судового розгляду обставини, суд не вбачає підстав для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України..

Щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України суд зазначає наступне.

Кримінальні правопорушення, що є предметом розгляду даного кримінального провадження, були вчинені обвинуваченим в період з 14.02.2018р. по 28.02.2018р. тобто після відбуття покарання за вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року (звільнений по відбуттю строку покарання 05 липня 2017 року) та до постановлення наступних 18 вироків, покарання за якими обвинуваченим відбуто повністю.

Враховуючи викладене, у справі, що розглядається підлягають застосуванню положення ч.4 ст. 70 КК України.

Призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

Разом з тим, для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів мають значення саме призначені попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття, натомість відбуття покарання є визначальним при застосуванні судом положень ст. 71 КК та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, справа № 760/26543/17.

Так, попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення призначеного цим вироком суду покарання, більш суворим покаранням, призначеним вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року у виді трьох років чотирьох місяців позбавлення волі, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді трьох років чотирьох місяців позбавлення волі. Згідно відповіді ДУ «Синельниковська виправна колонія № 94», ОСОБА_4 звільнений по відбуттю покарання 12.02.2025р.

Вирішуючи питання про призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками суд враховує положення ч. 2 ст. 70 КК України, згідно яких при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Так, більш суворе покарання передбачено ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкий злочин), а саме - позбавлення волі на строк до трьох років. Враховуючи, що покарання призначене попереднім вироком перевищує вказану межу, призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками шляхом повного чи часткового складання призначених покарань суперечить вимогам ч.2 ст. 70 КК України.

За таких обставин, остаточне покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками має бути призначене шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року.

Окрім того, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, підлягає зарахуванню покарання, відбуте повністю за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Суд враховує, що на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_4 не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючи відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирішення долі речових доказів.

Питання про долю речових доказів і документів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 56, 65, 66, 70, 72, 190, 353 Кримінального кодексу України, статтями 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 353 КК України 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, виходячи з співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі,визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 цим вироком суду покарання, строк відбутого ним покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 та вважати ОСОБА_4 таким, що відбув покарання за цим вироком.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, а саме: обкладинки посвідчення червоного та рожевого кольорів та договір здачі мобільного телефону у ломбард - зберігати при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки Nomi І280, імеі № НОМЕР_1 та імеі № НОМЕР_2 - переданий на зберігання потерпілій - вважати повернутим законному володільцю; мобільний телефон марки Prestigio 5044 - переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_14 - вважати повернутим законному володільцю; мобільний телефон марки Lumia 535 Dual Sim - переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_12 - вважати повернутим законному володільцю.

Документи, які ухвалою суду, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_18