Справа № 953/7925/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001534 від 04.07.2023 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Харкова, з неповною середньою освітою, холостого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 30.07.2019 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 24.04.2023 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 на чисельні виклики до суду не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, працівниками поліції неодноразовими приводами до суду доставлений не був, у зв`язку з непроживанням за місцем мешкання та не встановленням його місця перебування.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 був оголошений у розшук.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 не виконав обов`язків, покладених на нього КПК України та ухилився від суду.

Разом з цим, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2025 року по вказаному провадженню стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Як вбачається з обвинуального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 на судові виклики не з`являється, приводом в судове засідання працівниками поліції доставлений не був, знаходився у розшуку у зв`язку з невстановленням його місця перебування.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: вчинення іншого кримінального правопорушення, що свідчить про те, що обвинувачений виявляє підвищену соціальну небезпеку, та може вчинити нове кримінальне правопорушення, впливати на учасників кримінального провадження, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 переховується від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, чим перешкоджає встановленню істини по справі.

Вищезазначені обставини свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та послався на те, що застосування жодних більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилаючись на те, що він не має бажання переховуватись від суду, просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного.

Суд, вилухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який є тяжким злочином.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 в сукупності з іншими обставинами.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Окрім того, суд враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання судді, останній може переховуватись від суду, зокрема незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту та обвинуваченим, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого виконання процесуальних рішень у справі.

Таким чином, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст. 178 КПК України, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

При цьому, ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає недоведеним, оскільки потерпілий та свідки на даному етапі судового розгляду вже допитані.

Разом з цим, під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт чи застава не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень».

Так, застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо необхідності застосування більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують вищенаведених обставин, а також не свідчать ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків, у зв`язку із чим суд не знаходить підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту.

При цьому, будь-яких даних про неможливість ОСОБА_4 перебувати під вартою через стан здоров`я, матеріали, надані суду, не містять та стороною захисту не надані.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відносно останнього у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0001534 від 04.07.2023 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 14 березня 2026 року включно, без визначення застави.

Зобов`язати прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича обвинуваченого ОСОБА_4 про тримання під вартою останнього.

Встановити строк дії ухвали до 14 березня 2026 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії цієї ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя ОСОБА_1