ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1979/25 Справа № 333/4423/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000286 від 17.03.2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який не одружений, має середню освіту, не працює, на утримання малолітніх або неповнолітніх дітей немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу; початку строку відбування покарання; стягнення витрат за залучення експертів на проведення судової експертизи; долі речових доказів.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що 17 березня 2024 приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX із подальшими змінами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись біля автовокзалу, який розташований за адресою: пр. Соборний, 20, м. Запоріжжя, з метою наживи та незаконного збагачення, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та наніс останньому удар кулаком правої руки в область обличчя. Відповідно до висновку експерта № 429п від 18 березня 2024 року у потерпілого ОСОБА_9 виявлено садно у ділянці правої надбрівної дуги, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Подолавши опір з боку потерпілого, ОСОБА_8 , відкрито викрав належний потерпілому ОСОБА_9 мобільний телефон марки «ZTE», моделі «Blade A73», об`ємом пам`яті на 4/128 ГБ, у корпусі чорного кольору, IMEI (1): НОМЕР_1 , IMEI (2): НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/108-24/6035-ТВ від 05 квітня 2024 року становить 3 766 гривень 70 копійок, в якому знаходилась сім-карта оператору мобільного зв`язку «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Після чого, ОСОБА_8 разом з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на зазначену суму.

Судом дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Доводи апеляційних скарг:

В апеляційній скарзі з доповненням обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року у справі №333/4423/24 за його обвинуваченням за ч. 4 ст. 186 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Звертає увагу, що наведені стороною обвинувачення в обвинувальному акті щодо нього докази не доводять, що саме він вчинив вказані в обвинувальному акті дії, і що такі дії є злочином та доводяться, відповідно до ст. 91 КПК України, належними, достовірними, допустимими доказами під час судового розгляду.

Зазначає, що він з місця злочину нікуди не скривався, а навпаки, залишався поряд із потерпілим до його затримання працівниками поліції, що підтверджується DVD дисками з відеокамер спостереження ломбарду. Зазначає, що з вказаних відеозаписів вбачається, що вони з потерпілим протягом цілого дня намагалися закласти мобільний телефон потерпілого до ломбарду «Капітал». Наголошує, що з місця скоєння злочину він нікуди не скривався та не розпоряджався на власний розсуд майном потерпілого, оскільки він його до ломбарду не закладав.

Накоголошує, що вказані DVD диски не доводять його вини, як про це встановив суд в оскарженому вироку.

Просить врахувати, що він раніше не судимий, а тому відповідно до ч.3 ст. 15 КК України, визначене йому покарання не може бути більшим, ніж 2/3 від 7 років, тобто має бути 4 роки 8 місяців. Вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції не врахував, що вважає істотним порушенням вимог закону.

Важає, що не відповідає дійсності встановлена в даній справі обставина, яка вказана і в оскарженому вироку суду першої інстанції, - місце вчинення злочину: пр. Соборний, 20 в м. Запоріжжі. Вважає, що його дії, при встановлені всіх обставин при апеляційному розгляді, можливо перекваліфікувати як замах на вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та ухвалити законне та обгрунтоване рішення. Наголошує, що це не є закінченним злочином, що йому інкримінується.

Звертає увагу, що з місця вчинення злочину він не зникав, знаходився разом з потерпілим до моменту його затримання. Намагалися разом з потерпілим закласти, а не продати мобільний телефон за 500 грн. При цьому, річ нікуди не ділась, перебувала би у ломбарді, і в подальшому її можна було б забрати.

Зазначає, що потерпілим були надані документи, якими підтверджується право власності на телефон, проте такі документи не відповідають моделі телефону. Коробка, надана потерпілим та фіскальний чек на його придбання, про що зазначено у висновку експерта. Звертає увагу, що неправдиві відомості не є доказами, і не можуть бути використані при ухваленні обвинувального вироку.

Із посиланням на правові висновки Верховного Суду, зазначає, що у разі вчинення розбою, посягання відбувається на основний безпосередній об?єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин. Тобто сторона обвинувачення має встановити право власності, належності телефона. Зауважує, що телефон було вилучено саме у нього під час проведення огляду ломбарду «Капітал» в м. Запоріжжі.

Вважає, що в цій справі не доведена об?єктивна сторона інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Просить про визнання доказів недопустимими та виключення з сукупності доказів недостовірний висновок експерта №СЕ-19/108-24/6035-ТВ від 05.04.2024 р. щодо ринкової вартості мобільного телефону, оскільки це інша модель телефону, ніж та, яка була визначена в змісті оскаржуваного ним вироку. Тож встановлена сума завданого збитку неправдива.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року у справі №333/4423/24 за обвинуваченням ОСОБА_8 , визнанного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, скасувати та провадження закрити.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом не застосовано ч. 2 ст. 284 КПК України.

Так, судом не надана оцінка неправильному оформленню обвинувального акту від 28.03.2024 року, де зазначено в формулюванні обвинувачення, що ОСОБА_8 разом з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, причинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду. Насправді ОСОБА_8 знаходився разом з потерпілим у приміщенні ломбарду, що підтверджується протоколом огляду міста злочину, показами допиту свідка ОСОБА_10 , а також іншими матеріалами справи.

Зазначає, що згідно зі протоколом огляду міста злочину від 17.03.2024 року був вилучений мобільний телефон «ZTE» моделі «Blade A73», але при огляді не були зазначені ІМЕІ телефону, що дає підставу вважати цей доказ недійсним.

Просить винести щодо ОСОБА_8 виправдувальний вирок, оскільки судом в повному обсязі не враховано, що у потерпілого ОСОБА_9 на протязі 6 годин неодноразово була можливість звернутися за допомогою до поліції, але він цього не зробив. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, показами засудженого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Також зазначає, що засуджений є людиною раніше не судимою, має на утриманні 4 дітей, матеріальної шкоди в справі немає.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, наведених в них.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив їх залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обгрунтований.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню, а вирок суду 1-ї інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Судом першої інстанції справу розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази.

У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_8 .

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам: показанням самого обвинуваченого, потерпілого та свідків, а також даним, які містяться в письмових матеріалах справи.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, не визнав та пояснив, що інкримінований злочин він не вчиняв. 17 березня 2024 року приблизно о 07 години проходив біля автовокзалу, який розташований за адресою: пр. Соборний, 20, м. Запоріжжя та звернувся з проханням закурити до раніше не знайомого чоловіка, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_9 . В подальшому між ними почалась розмова. Оскільки ОСОБА_9 некоректно висловився про жінок, то він йому дав ляпасу. Так як йому потрібно було їхати в інший район міста, то для врегулювання конфлікту він запропонував ОСОБА_9 здати до ломбарду його мобільний телефон та у виді компенсації відати йому 500 грн. Далі він викликав таксі де вони разом сіли в машину, та за його вказівками стали їздити по ломбардах міста, однак телефон не приймали. В приміщення ломбардів заходив потерпілий ОСОБА_9 та водій таксі. Приїхавши в Хортицький район м. Запоріжжя, за місцем його проживання, то в одному з приміщенні кафе він зарядив мобільний телефон та приїхавши до чергового ломбарду, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , він особисто зайшов до приміщення ломбарду та намагався здати мобільний телефон ОСОБА_9 , однак його затримали працівники поліції. Потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не завдавав або погрози застосування насильства не висловлював, мобільний телефон у нього не вимагав, оскільки останній добровільно йому передав телефон.

Однак, незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , його вина повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 17 березня 2024 року приблизно 07.00 год. він знаходився біля автовокзалу, який розташований за адресою: пр. Соборний, 20, м. Запоріжжя, та хотів отримати гуманітарну допомогу. В цей час до нього підійшов раніше не відомий чоловік, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_8 , та попросив цигарку, після чого вдарив його кулаком в область правої брови, внаслідок чого пішла кров (встояв на ногах, був в свідомості). Далі ОСОБА_8 став погрожувати застосуванням насильства та почав вимагати мобільний телефон. Сприйнявши погрози реальними він відав ОСОБА_8 свій мобільний телефон марки «ZTE 7060». Отримавши телефон ОСОБА_8 , забажав здати його в ломбард та отримати кошти, внаслідок чого з його телефону викликав таксі. Коли приїхала машина, то він хвилювався за свій телефон та вважаючи, що всетаки ОСОБА_8 віддасть телефон або його викупить з ломбарду, сів в машину і вони за вказівками ОСОБА_8 почали їздити по ломбардам міста приблизно декілька годин. Так як телефон у ОСОБА_8 в ломбардах не приймали. оскільки не було повної зарядки, то в одному приміщенні кафе ОСОБА_8 зарядив мобільний телефон. Приїхавши до чергового ломбарду, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 зайшов до приміщення ломбарду, а він в цей час перебував з водієм таксі та розповів про те, що ОСОБА_8 , вдаривши його, проти волі забрав у нього мобільний телефон та намагається його здати. Тоді водій таксі на його прохання викликав працівників поліції, які в подальшому затримали ОСОБА_8 та вилучили його мобільний телефон.

На час розгляду справи в суді першої інстанції потерпілий також впізнав обвинуваченого і впевнено зазначив, що саме ОСОБА_8 вдарив його кулаком в обличчя та відкрито заволодів його мобільним телефоном. На цей час мобільний телефон йому повернуто, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_8 суворе покарання у виді позбавлення волі;

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює водієм таксі. 17 березня 2024 року з ранку був виклик в район автовокзалу. Коли він під`їжджав до місця виклику, то побачив двох незнаних чоловіків між якими відбувалась штовханина (вовтузились). В подальшому ці чоловіки сіли в салон машини, як пізніше з`ясувалось обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 , при чому він звернув увагу, що останній був дуже наляканий та у нього на обличчі в районі правої брови було садно. Виклик таксі був з мобільного телефону, який знаходився у ОСОБА_8 . За вказівкою ОСОБА_8 вони поїхали до Шевченківського району міста, щоб здати телефон до ломбарду. Оскільки була низька зарядка телефону його не прийняли. В подальшому за вказівкою ОСОБА_8 вони поїхали до Хортицького району міста, але з тієї же причини в ломбарді не прийняли телефон. В одному з кафе ОСОБА_8 зарядив телефон, де під час з однієї зі спроб ОСОБА_8 здати телефон до ломбарду «Капітал», розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнко, 68, потерпілий ОСОБА_9 повідомив йому, що з ОСОБА_8 він не знайомий, останній заволодів силоміць його телефоном та намагається здати до ломбарду, а отримані кошти залишити собі. Після розмови з ОСОБА_9 він по телефону повідомив про вчинений злочин та викликав працівників поліції. В подальшому на виклик приїхали працівники поліції та затримали ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він є поліцейським УПП в Запорізькій області. 17 березня 2024 року о 13.07. на планшет 102 було отримано повідомлення про вчинення грабежу (заявник водій таксі ОСОБА_10 ) та вони разом з напарником ОСОБА_13 на патрульному автомобілі прибули до приміщення ломбарду «Капітал», розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнко, 68, де в приміщенні знаходився ОСОБА_8 , який намагався здати мобільний телефон, а біля приміщення був потерпілий ОСОБА_9 та заявник-водій таксі ОСОБА_10 . В подальшому приїхала слідча оперативна група. Під час спілкування з потерпілим ОСОБА_9 , останній був дуже наляканий (збуджений, стресовий стан) мав пошкодження виді садна в області правої брови, деякий час не міг заспокоїтись, згодом повідомив що під час спілкування з раніше не знайомим ОСОБА_8 біля автовокзалу, останній вдарив його в обличчя та заволодів його мобільним телефоном. В подальшому ОСОБА_8 викликав таксі та привіз його до Хортицького району м. Запоріжжя, де намагався здати до ломбарду його телефон.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні суду першої інстанції надав аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює продавчинею в кафе «Гамарджоба», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 93 Бригади, 34. Приблизно о 11 год., 17 березня 2024 року до приміщення кафе зайшли два чоловіки, один з них ОСОБА_8 , який попросив зарядити телефон, та другий чоловік якій представився водієм таксі. ОСОБА_8 попросив зарядити телефон до 30 відсотків, щоб в подальшому здати в ломбард. До цих подій вона декілька разів бачила ОСОБА_8 у приміщенні кафе.

Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненому підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції, а саме:

- даними, отриманими під час огляду місця події від 17 березня 2024 року та дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу (відеозапису та фототабліці). Під час зазначеної слідчої дії встановлено, що місцем події є приміщення ломбарду «Капітал», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорочинська, 5-1, в ході якого вилучено мобільний телефон «ZTE 7060», який належить потерпілому ОСОБА_9 ;

- даними, отриманими з протоколу огляду від 17 березня 2024 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон «ZTE 7060», який належить потерпілому ОСОБА_9 ;

- даними, отриманими з протоколу огляду від 18 березня 2024 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 надав для огляду картону коробку від мобільного телефону «ZTE 7060» та фіскальний чек на його придбання;

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 березня 2024 року та дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу (відеозапису та фототаблиці), в ході якого потерпілий ОСОБА_9 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка завдала тілесні ушкодження та відкрито заволоділа його мобільним телефоном;

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 квітня 2024 року та дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу фототаблиці, в ході якого свідок ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка нанесла тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 та відкрито заволоділа мобільним телефоном;

- даними, отриманими під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 квітня 2024 року та дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу фототаблиці, в ході якого свідок ОСОБА_11 вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка 17 березня 2024 року о 12.00 год. в приміщенні кафе «Гамарджоба» в Хортицькому районі м. Запоріжжя заряджала мобільний телефон;

- висновком експерта №СЕ-19/108-24/6035-ТВ від 05.04.2024, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «ZTE Blade A73 4/128 ГБ» на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 17 березня 2024 року, складає 3 777,70 грн.;

- висновком експерта № 429 п від 18 березня 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено садна у ділянці правої надбрівної дуги, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, утворилося за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого предмета. Давність утворення садна у ділянці правої надбрівної дуги у ОСОБА_9 в межах 1-2 доби на момент огляду (18.03.2024) та не суперечить строку, вказаному в обставинах травми.

- даними, отриманими під час огляду DVD- диску з відеозаписом з камер спостереження приміщення ломбарду «Капітал», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнко, 68, згідно з якими 17 березня 2024 року з 11.00.36. год. по 12.50.11. год. в приміщенні ломбарду перебуває ОСОБА_8 та намагається здати мобільний телефон;

- даними, отриманими під час огляду DVD- диску з відеозаписом з камер спостереження приміщення ломбарду «Капитал», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорочинська, 5-1, відповідно до яких 17 березня 2024 року о 13:05:39 год. до приміщення ломбарду заходить ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , де ОСОБА_8 передає до каси паспорт та мобільний телефон, який в подальшому був вилучений працівниками поліції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недостовірності показань обвинуваченого про те, що він не мав умислу на пограбування потерпілого, що потерпілий добровільно віддав належний потерпілому мобільний телефон, а також його ринкову вартість, та обґрунтовано вважав їх даними з метою ухилитися від кримінальної відповідальності, оскільки вони суперечать показанням потерпілого та свідків, які є стабільними, логічними та узгоджуються з іншими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, і тому сумніватися в їх достовірності немає підстав.

Зокрема, з показів потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що саме обвинувачений ОСОБА_8 вдарив його кулаком в область правої брови, внаслідок чого пішла кров, що підтверджується висновком експерта № 429 п від 18 березня 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено садна у ділянці правої надбрівної дуги, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, утворилося за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого предмета. Давність утворення садна у ділянці правої надбрівної дуги у ОСОБА_9 в межах 1-2 доби на момент огляду (18.03.2024) та не суперечить строку, вказаному в обставинах травми.

Такіж самі пояснення потерпілий ОСОБА_9 надав свідку ОСОБА_10 (водій таксі), який після повідомлення про вчинення щодо ОСОБА_9 з боку ОСОБА_8 протиправних дій щодо заподіяння тілесних ушкоджень та відібрання мобільного телефону, викликав поліцію. Такіж пояснення потерпілий ОСОБА_9 надав і працівникам поліції безпосереждньо після їх прибуття на місце виклику. Підстав не довіряти показам потерпілого та свідків судом не встановлено.

Такі показання узгоджуються і з іншими, дослідженими судом доказами. Таким чином, суд першої інстанції встановивши фактичні дані, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у своїй сукупності, та з точки зору їх належності та допустимості, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо не врахування показань обвинуваченого ОСОБА_8 про його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, з огляду на те, що вони суперечать дослідженим, перевіреним і оціненим судом доказам, зокрема фактичним даним, що містяться в показаннях потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , даним з протоколу огляду місця події та огляду речей, впізнання участю потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , висновків експертів, даними отриманими під час огляду відеозаписів з камер спостереження, які з урахуванням відсутності доказів, що підривають довіру до них, узгоджуються із встановленими судом обставинами події злочину і підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у його вчиненні.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що положеннями ст. 186 КК визначено, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності потерпілого (власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно) та/або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що ці особи помітили і розуміють сутність її злочинних дій, спрямованих на відкрите заволодіння чужим майном. Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення майна. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом є поява у винного реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено в судовому засіданні, хоча потерпілий ОСОБА_9 і віддав свій мобільний телефон обвинуваченому ОСОБА_8 , проте він так вчинив саме після того, як мобвинувачений вже наніс йому удар кулаком в область правої брови та висловлював погрози застосування фізичного насильства до потерпілого. Вказаний мобільний телефон, після того як ОСОБА_8 заволодів ним, знаходився у останнього, який намагався здати після його зарядки до ломбарду. Тобто, відкрито заволодівши після застосування фізичного насильства телефоном потерпілого, обвинувачений утримував його при себе, вирішував його подальшу долю, тобто розпоряжався цим майном. Тому колегія суддів вважа, що ОСОБА_8 вчинено саме грабіж, який було закінчено саме з моменту заволодіння майном потерпілого. Факт того, що в послідуючому обвинувачений намагався реалізувати телефон у присутності потерпілого ніяким чином не впливає на правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 .

Факт того, що саме обвинувачений розпоряжався відкрито викраденим майном підтверджується сукупністю доказів: показами потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , даними відеозапису з камер відеонагляду у ломбарді.

Факт того, що потерпілий ОСОБА_9 при виниклій можливості повідомив водієві таксі, свідку ОСОБА_10 , що з ОСОБА_8 він не знайомий, останній заволодів силоміць його телефоном та намагається здати його до ломбарду, а отримані кошти залишити собі, свідчить про заволодіння обвинуваченим телефоном помімо волі потерпілого. Отже, для потерпілого з моменту вилучення у нього мобільного телефону був очевидним протиправний характер дій обвинуваченого, саме тому він при нагоді одразу повідомив про це водієві таксі, який в подальшому з власного телефону викликав поліцію. Така поведінка потерпілого свідчить, що потерпілий добровільно не передавав мобільний телефон обвинуваченому, тобто діяв проти волі останнього, погрожуючи фізичною розправою, а отже добровільної передачі майна не було.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 були направлені саме на заволодіння мобільним телефоном потерпілого для подальшого збагачення, мали корисний мотив.

Доводи сторони захисту, що ОСОБА_8 лише намагався здати до ломбарду мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції вважає намаганням увести обвинуваченого від відповідальності за скоєне.

Оскільки ОСОБА_8 заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_9 саме знаходячись біля автовокзалу, який розташований за адресою: пр. Соборниц, 20, м. Запоріжжя, що було встановлено судом першої інстанції та зазначено в обвинувальному акті, тобто встановлено місце вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, доводи апелянтів про невідповідність висновків суду про місце вчинення злочину фактичним обставинам провадження суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими. При цьому, адреси місць розташування ломбардів є лише місцем, де обвинувачений намагався розпорядитися майнов, що належало потерпілому.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянтів, що під час судового розгляду суд безпідставно врахував висновки експертиз щодо встановленої ринкової вартості викраденого мобільного телефону, оскільки не було зазначено його ІМЕІ при огляді.

Такі твердження сторони захисту спростовуються даними, отриманими під час огляду місця події від 17 березня 2024 року та дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу (відеозапису та фототабліці). Під час зазначеної слідчої дії встановлено, що місцем події є приміщення ломбарду «Капітал», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорочинська, 5-1, в ході якого вилучено мобільний телефон «ZTE 7060», який належить потерпілому ОСОБА_9 . Також, даними, отриманими з протоколу огляду від 17 березня 2024 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого оглянуто саме мобільний телефон «ZTE 7060», який належить потерпілому ОСОБА_9 . У подальшому потерпілим було надано для огляду картону коробку від мобільного телефону «ZTE 7060» та фіскальний чек на його придбання, що вбачається з протоколу огляду від 18 березня 2024 року та фототаблиці до нього.

На підставі вказаних даних було проведено експертизу та встновлено ринкову вартість мобільного телефону, яка становить 3 777,70 грн., що вбачається з висновком експерта №СЕ-19/108-24/6035-ТВ від 05.04.2024 року. Підстав для сумнівів у компетентності експерта та об`єктивності його висновку у суду немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що для для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 186 КК (грабіж) розмір викраденого майна значення не має, оскільки ОСОБА_8 не інкримінується вчинення злочину в великому розмірі. На це вказав Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 26 вересня 2024 року по справі №752/4667/22.

При цьому, у суду апелційної інстанції відсутні об?єктивні дані, які б ставили під сумнів, що саме зазначений у протоколах огляду та висновку експерта мобільний телефон, належить потерпілому ОСОБА_9 , та що саме його відкрито викрав у останнього обвинувачений ОСОБА_8 .

Кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим в умовах воєнного стану в Україні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг щодо недоведеності судом кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України, не знайшли свого підтвердження.

Отже, мотиви незгоди обвинуваченого та захисника з оцінкою доказів і судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду першої інстанцій та не містять переконливих доводів, які би дозволили суду апеляційної інстанції дійти висновку, що суд неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність або допустили істотні порушення норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України є співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності, тяжкості вчиненого правопорушення та даним про особу винного. Розмір призначеного обвинуваченому покарання у найнижчій межі санкції ч. 4 ст. 186 КК України відповідає принципу індивідуалізації, відповідно до якого суд першої інстанції на основі оцінки ряду загальних і спеціальних критеріїв, зазначених у законі, визначив особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення засудженого і приватної превенції.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушенння, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Судом також враховано положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, не має постійного місця проживання та реєстрації, є тимчасово переміщеною особою, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має законного та стабільного джерела доходу, на хронічні захворювання не страждає, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КПК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КПК України судом не встановлено.

Оскільки колегія суддів вважає, що обвинуваченим вчинено закінчений злочин, грабіж, то підстав врахування приписів ст.68 КК України, яка передбачає правила призначення покарання за незакінчені кримінальні правопорушення, як на тому наполягає обвинувачений, немає.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням тяжкості вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, як стійко орієнтовану на антисуспільний спосіб життя та схильність до скоєння злочинів, які мають корисливий характер, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання або обтяжують покарання, беручи до уваги думку потерпілого, який просив щодо ОСОБА_8 застосувати покарання у виді позбавлення волі, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та з цих підстав вважав за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_8 такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При призначенні покарання суд не вбачав підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень статтей 69, 75 КК України.

З таким висновоком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому не вбачає підстав для застосування щодо засудженого ОСОБА_8 положень ст. 69-1 КК України, оскільки в даному кримінальному проваджені не встановлено обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, а лише відсутності обставин, що обтяжують покарання. Також, обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини не визнав, при цьому необхідною передумовою можливого застосування положень ст. 69-1 КК України визнанні обвинуваченим своєї вини.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування положень ст. 69-1 КК України при визначені розміру покарання, про що в своїй апеляційній скарзі просив обвинувачений.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, як про це зазначають в апеляційніх скаргах обвинувачений та його захисник.

Керуючись ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2025 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4