Справа № 624/868/25
провадження № 1-кп/624/92/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кегичівка, Берестинського району, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000634 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кегичівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді командира 2 відділення командир машини 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , не інваліда, хронічними захворюваннями не страждаючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення: прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5

- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

Так, судом встановлено, що 18.06.2025 близько 09-00 години, ОСОБА_3 , перебуваючи в залі будинку за місцем свого проживання, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , який виник між ними на ґрунті раптових неприязних відносин через побутові причини, діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів неприязні до останньої, схопив ніж, який знаходився на столі в кімнаті, де відбувався конфлікт, та наніс цим ножем удар в живіт ОСОБА_7 в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани черевної стінки з ушкодженням сальника, брижі кишківника, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечності для життя, згідно п.п. 2.1.1 а, 2.1.3 к «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, і від отримання яких 22.06.2025 ОСОБА_7 померла.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України визнав повністю. Зазначив, що точного часу він не пам`ятає, але підтверджує дату та час зазначений у обвинувальному акті, механізм нанесення тілесних ушкоджень, їх кількість та обставини. Зазначив, що дійсно в той день вживав алкогольній напої. Що було далі пам`ятає погано, пам`ятає, що дійсно наніс удар ножем потерпілій. У скоєному розкаюється. Пояснив, що до вказаного жахливого вчинку його привело надмірне вживання алкоголю. В судовому засіданні просив вибачення у потерпілої.

Визнавальні свідчення обвинуваченого суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, крім визнання ним своєї провини, в повному обсязі доведена доказами і ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, в судовому засіданні була допитана потерпіла ОСОБА_5 , яка пояснила, що 20.06.2025 їй зателефонувала сусідка, яка проживає поруч з будинком матері та повідомила, що вона заходила до її матері і та лежала на підлозі. В цей же вечір вона прийшла до матері, вона відпочивала на ліжку, була вкрита ковдрою, нічого не сказала, а пояснила, що погано себе почуває. Наступного дня, їй зателефонував чоловік матері та повідомив, що мати впала з ліжка, вона відразу прийшла до матері і остання їй повідомила, що ОСОБА_3 наніс їй удар ножем. Після чого вона відразу викликала швидку та поліцію. Мати відвезли до лікарні, але наступного дня вона померла від отриманих травм, нанесених ОСОБА_3 .

Від допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , прокурор відмовився, оскільки вважав за недоцільне їх допитувати у судовому засіданні в зв`язку з визнанням вини обвинуваченим ОСОБА_3 в повному обсязі.

В ході судового розгляду суд дав наступну оцінку матеріалам, що були представлені стороною обвинувачення у якості доказів винуватості особи.

Так, із витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000634 вбачається, що 22.06.2025, о 11 год 16 хв були внесені відомості за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі звернення 22.06.2025 гр. ОСОБА_5 . З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 4 дні тому її брат ОСОБА_3 наніс численні тілесні ушкодження їхній спільній матері ОСОБА_7 .. 22.06.2025 від отриманих травм ОСОБА_7 померла в Берестинській ЦРЛ.

З заяви потерпілої ОСОБА_5 від 22.06.2025 вбачається те, що вона надала дозвіл працівникам поліції здійснити огляд її домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

З протоколу проведення огляду місця події від 22.06.2025 з фотознімками, вбачається, що огляд проводився за адресою: АДРЕСА_1 , за участю потерпілої ОСОБА_5 та у присутності двох понятих, під час якого у приміщенні було виявлено та вилучено фрагмент підковдри зі слідами бурого кольору схожими на кров, ніж з білою рукояткою на столі вітальні, ніж з дерев`яною рукояткою на підвіконні.

З постанови про визнання речовими доказами від 22.06.2025, згідно з якої визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000634 кухонний ніж з пластмасовою ручкою білого кольору, частково червоним лезом та фрагмент підковдри зі слідами бурого кольору схожими на кров, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції №1 Берестинського РВП ГУНП у Харківській області.

Висновком судово-медичного експерта № 0000161, проведеного з 22.06.2025 по 27.06.2025, відповідно до якого: згідно медичної карти стаціонарного хворого № 4253 із КНП « Берестинська міська лікарня» на ОСОБА_7 , відомо, що вона поступила у BAIT 22.06.2025р. о 10.36. Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в 11.05. При судово-медичній експертизі трупа гр.. ОСОБА_7 встановлені наступні тілесні ушкодження: голови: синці та садна обличчя; грудної клітини: синці грудної клітини; живота: проникаюча колото-різана рана черевної стінки, з ушкодженням сальника, брижі кишківника, наявність в черевній порожнині (700 мл рідкої крові згортків); кінцівки: закритий перелом верхньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням, численні синці верхніх та нижніх кінцівок. Крім того при судово-медичній експертизі трупа виявлено фібринозно-гнійний перитоніт, ознаки фібринозно-гнійного запалення на передній черевній стінці, серозних оболонках кишківника, діафрагмі, печенці, селезінці, жировій клітковині нирок, петлях кишківника. Таким чином смерть гр. ОСОБА_7 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням брижі кишківника, та виниклих внаслідок цього перитоніту та інтоксикації організму. Всі вказані тілесні ушкодження прижиттєві. При гістологічній експертизі встановлено - морфологічні ознаки фібринозно-гнійного перитоніту. В надісланій ділянці як «брижи тонкого кишківника з ушкодженням» масивний крововилив з клітинною реакцією по периферії. В надісланих ділянках «сальник, діафрагма, м`яз лівого плеча» - гнійне, фібрінозно гнійне запалення Колото-різана рана черевної порожнини утворилась від дії гострого предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями; вказана рана щілеподібної форми, косо-горизонтально направлена, зверху донизу, зліва направо, розмірами 1,5х0,1см при зведених краях, краї рани рівні, лівий кінець П-подібної форми, правий гострокутний; раньовий канал її, направлений спереду назад, майже горизонтально, декілька знизу догори, на відстані 130 см та 137см від зв`язки Трейца з ушкодженням сальника та наскрізне ушкодження брижі тонкого кишківника, шириною до 0,5-0,7см, раньовий канал довжиною близько 7см, вільно закінчується у черевній порожнині. Синці та садна утворились від дії тупих твердих предметів, як з обмеженою так і з розповсюдженою поверхнями, за механізмом удар - тертя, тертя - ковзання. Проникаюча рана в черевну порожнину має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечності для життя, згідно п.п. 2.1.1 а, 2.1.2, 2.1.3 к, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6; закритий перелом лівої плечової кістки має ознаки середніх тілесних ушкоджень, за критерієм тривалості розладу здоров`я, строком більше 3 неділь більш ніж 21 день), синці та садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як такі, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше, як шість днів, згідно п.п. 2.3.26, 2.3.5. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Між спричиненням колото-різаної рани живота та настанням смерті гр. ОСОБА_7 мається причинний зв`язок. Ушкодження на руках гр. ОСОБА_11 можливо розцінити як ушкодження, як такі, що виникли внаслідок боротьби або самооборони. При судово-медичній експертизі крові трупа гр. ОСОБА_11 етиловий, метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені. При судово-імунологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_7 встановлено, що вона відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В.

Висновком судово-медичного експерта №12-23/33-КРт/25 (додатковий) від 04.09.2025, відповідно до якого: згідно медичної карти стаціонарного хворого № 4253 із КНП « Берестинська міська лікарня» на ОСОБА_7 , відомо, що вона поступила у BAIT 22.06.2025р. о 10.36. Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в 11.05. При судово-медичній експертизі трупа гр.. ОСОБА_7 встановлені наступні тілесні ушкодження: голови: синці та садна обличчя; грудної клітини: синці грудної клітини; живота: проникаюча колото-різана рана черевної стінки, з ушкодженням сальника, брижі кишківника, наявність в черевній порожнині (700 мл рідкої крові згортків); кінцівки: закритий перелом верхньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням, численні синці верхніх та нижніх кінцівок. Таким чином смерть гр. ОСОБА_7 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням брижі кишківника, та виниклих внаслідок цього перитоніту та інтоксикації організму. Між спричиненням колото-різаної рани живота та настанням смерті гр. ОСОБА_7 мається причинний зв`язок. Всі вказані тілесні ушкодження прижиттєві. На передній поверхні футболки виявлено наскрізне пошкодження, а в ділянці поли по передній поверхні крайове пошкодження тканини, яке разом з раною на передній поверхні живота, представляє собою єдине пошкодження, тобто пошкодження на одязі співпадає з ушкодженням на животі гр. ОСОБА_7 , яке могло утворитись від дії гострого предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями та міг утворитись від дії леза ножа, наданого на судово- медичну експертизу. В момент спричинення колото-різаної рани гр. ОСОБА_7 остання знаходилась обличчям до нападаючого, та могла перебувати як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні. Покази підозрюваного ОСОБА_3 дані ним у протоколі його допиту від 24.06.25 про спосіб спричинення гр. ОСОБА_7 колото - різаного ушкодження в ділянку живота, не протирічать даним отриманим при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_7 . Покази підозрюваного ОСОБА_3 дані ним у протоколі його допиту від 24.06.25р. про спосіб спричинення гр. ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в ділянку грудної клітини не протирічать даним отриманим при судово- медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_7 , однако треба вказати, що кількість нанесених ушкоджень на тілі ОСОБА_7 більше ніж вказує ОСОБА_3 з урахуванням ушкоджень на обличчі, верхніх та нижніх кінцівках. Покази підозрюваного ОСОБА_3 дані ним у протоколі проведення слідчого експерименту від 24.06.25р. про спосіб спричинення гр. ОСОБА_7 колото - різаного ушкодження в ділянку живота, не протирічать даним отриманим при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_7 . Покази підозрюваного ОСОБА_3 дані ним у протоколі проведення слідчого експерименту від 24.06.25р. про спосіб спричинення гр. ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в ділянку грудної клітини не протирічать даним отриманим при судово- медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_7 , однако треба вказати, що кількість нанесених ушкоджень на тілі ОСОБА_7 більше ніж вказує ОСОБА_3 з урахуванням ушкоджень на обличчі, верхніх та нижніх кінцівках. Покази свідка гр. ОСОБА_5 (донька ОСОБА_7 ) дані нею у протоколі допиту від 22.06.25р. про спосіб спричинення колото- різаної рани живота ОСОБА_7 її сином ОСОБА_3 та нанесення тілесних ушкоджень без їх детальної локалізації не протирічать даним отриманим при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_7 . Ушкодження на руках гр. ОСОБА_11 можливо розцінити як ушкодження, як такі, що виникли внаслідок боротьби або самооборони. Проникаюча рана в черевну порожнину має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечності для життя, згідно п.п. 2.1.1 а, 2.1.2, 2.1.3 к, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6; закритий перелом лівої плечової кістки має ознаки середніх тілесних ушкоджень, за критерієм тривалості розладу здоров`я, строком більше 3 неділь більш ніж 21 день), синці та садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як такі, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше, як шість днів, згідно п.п. 2.3.26, 2.3.5. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 492 від 28.07.2025, вбачається, що ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_3 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував в стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім цього, у судовому засіданні досліджені: копія паспорта обвинуваченого, з підтвердженням його анкетних даних, копія військового квитка, з якого вбачається, що обвинувачений є військовослужбовцем, копії витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині), копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.12.2024 у кримінальному провадженні № 0005648 щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, довідки про те, що ОСОБА_3 не перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах, копія вимоги, з якої вбачається, що ОСОБА_3 судимості немає.

Відповідно до ухвали Берестинського районного суду Харківської області від 23 червня 2025року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Ухвалами Берестинського районного суду Харківської області та Кегичівського районного суду Харківської області запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Кегичівського районного суду від 22.09.2025 до 20.11.2025 включно.

Інші досліджені судом та долучені до матеріалів справи документи з матеріалів кримінального провадження (постанови, листи, доручення, ухвали слідчих суддів, та інші), підтверджують та не спростовують винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, та підтверджують дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, обвинувачений в судовому засіданні підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення в повному обсязі.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 337 КПК України визначені межу судового розгляду та встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого їй обвинувачення, сформульованого та викладеного в обвинувальному акті, що є суттєвою гарантією справедливого розгляду та вирішення справи.

Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 337 КПК України, тобто, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, аналізуючи вищенаведені показання потерпілої, обвинуваченого, а також інші надані та досліджені докази в їх сукупності, оцінюючи їх належність та допустимість, а також їх достатність і взаємозв`язок, доходить висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у даному кримінальному правопорушенні за наведених вище обставин, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно роз`яснень, наведених в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд враховує, що думка потерпілої має враховуватися судом при призначенні покарання в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, однак не є вирішальною і не має над ними пріорітету (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року № 752/8309/16-к, від 21 серпня 2029 року № 682/956/17

Крім того слід звернути увагу на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 121 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Вивченням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, військовослужбовець, на диспансерному (профілактичному) обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо. За висновком судово-психіатричного експерта № 492 від 28.07.2025, вбачається, що ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_3 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував в стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд також враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду останній визнавав вину, що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття.

Що стосується активного сприяння розкриттю злочину, то воно означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів по справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17).

Суд звертає увагу, що згідно зі сталою судовою практикою (див., наприклад, постанову ККС ВС від 22 лютого 2021 року у справі №481/1754/18, провадження № 51-1579кмо20) під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам.

При цьому стороною захисту не конкретизовано, які невідомі досудовому слідству або суду фактичні обставини обвинувачений повідомив, також судом встановлено, що обвинувачений правоохоронним органам про вчинений злочин не повідомив, що не може бути розцінене судом як активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, особи обвинуваченого, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, обставин скоєння кримінального правопорушення та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в ізоляції від суспільства і призначає покарання ОСОБА_3 в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме її меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Оскільки суд призначає покарання у виді позбавлення волі та для забезпечення кримінального провадження щодо виконання вироку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. При застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) у справі «Руслан Яковенко проти України», в якому суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили (п. 46, п. 62).

В ході досудового розслідування до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 23.06.2025. Суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 23.06.2025 за ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст. 368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так, щодо скасування арешту на майно, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2025 ухвалою слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області був накладений арешт на кухонний ніж з пластмасовою ручкою білого кольору, частково червоним лезом та фрагмент підковдри зі слідами бурого кольору схожими на кров. Місцем зберігання речового доказу визначено камеру зберігання речових доказів СПД №1 ВП №1 Берестинського РВП ГУ НП в Харківській області.

В зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

При вирішенні питання про судові витрати суд керується положеннями ч. 2 ст. 124 КПК України яка передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

По даному кримінальному провадженню, проведено біологічну експертизу № СЕ-19/121-25/16357-БД від 11 липня 2025 року, вартість проведення якої згідно довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 0000634, наданої Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України становить 8214,66 грн. А тому, дані витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 174, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та піддати його покаранню у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення за ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дня його фактичного затримання, а саме з 23.06.2025 до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 16 грудня 2025 року.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової біологічної експертизи № СЕ-19/121-25/16357-БД від 11 липня 2025 року у розмірі 8214 (вісім тисяч двісті чотирнадцять) гривень 66 копійок.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 25 червня 2025 року відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Речові докази:

- кухонний ніж з пластмасовою ручкою білого кольору, частково червоним лезом та фрагмент підковдри зі слідами бурого кольору схожими на кров, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції №1 Берестинського РВП ГУНП у Харківській області, знищити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Кегичівський районний суд Харківської області.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1