Номер провадження: 11-кп/813/2042/25
Справа № 509/3388/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року, про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000013, внесеному до ЄРДР 17 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000013, внесеному до ЄРДР 17 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що в обвинувальному акті стосовно обвинуваченої, всупереч вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення не конкретне та не є достатнім для розуміння його суті, а саме:

-із формулювання обвинувачення незрозуміло яких саме транспортних засобів (марка, він код) здійснювалося митне оформлення за «грошову винагороду», не зазначено дату такого оформлення, номер митної декларації та службову особу митниці, що здійснювала митне оформлення;

- не зазначено номера та дати брокерських договорів, на підставі яких ОСОБА_9 представляв інтереси юридичних/фізичних осіб під час митного оформлення транспортних засобів за «неправомірну вигоду»;

-в обвинувальному акті не зазначено роль ОСОБА_7 в здійсненні митного оформлення транспортних засобів.

Окрім того, підставою для повернення обвинувального акту також зазначено недотримання органом досудового розслідування вимог п. 3-1 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не міститься анкетних даних викривача чи інформацію щодо відсутності такої особи; вимог п. 8-1 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не вказано розмір запропонованої винагороди викривачу чи інформацію про її відсутність; вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не містить інформації про наявність або відсутність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує наступним:

-в обвинувальні акті відносно ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 291 КПК України, викладені фактичні обставини справи, які на момент закінчення досудового розслідування встановлені органом досудового розслідування, надана правова кваліфікація кримінального правопорушення, чітко та конкретно сформульовано обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_7 ;

- суд, у порушення вимог ст. ст. 314, 315 КПК України, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки підставою для повернення серед іншого зазначив відсутність номера митної декларації та службової особи митниці, що здійснювала митне оформлення;

- суд повертає обвинувальний акт з підстав невиконання вимог п.п. п. 3-1, 8-1 ч. 2 ст. 291 КПК України, однак викривача під час проведення досудового розслідування не було.

На підставі викладеного просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

15 вересня 2025 року до Одеського апеляційного суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу від захисника ОСОБА_8 , яка зазначила, що суд діяв у межах повноважень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, а прокурор не може на «власний розсуд» формулювати обвинувачення абстрактно. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав з указаних у ній мотивів, просив її задовольнити та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваної ухвали зазначених вимог закону судом 1-ої інстанції було дотримано в повній мірі.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїми правами у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим вимог до обвинувального акту, які викладені у ст. 291 КПК України.

За приписами ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КУ України.

В порушення вимог п. 3-1 та 8-1 ч. 2 ст. 291 КПК України, в зазначеному обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 не міститься зазначених у цих пунктах анкетних відомостей викривача чи інформацію про відсутність такої особи, не вказано розмір пропонованої винагороди викривачу чи інформацію про її відсутність. Крім того, обвинувальний акт не містить інформації про наявність або відсутність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що передбачено п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 указує на те, що при його складанні прокурором не було дотримано зазначених вище вимог закону, оскільки висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретним та не є достатнім для розуміння його суті, зокрема в сформульованому обвинуваченні не зазначено спосіб вчинення останньою кримінального правопорушення та її роль.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Проте, у даному випадку має місце не обсяг висунутого обвинувачення, а саме приведення у відповідність висунутого (сформульованого) обвинувачення, із зазначенням способу та мети вчинення кримінального правопорушення, встановленням належним чином обставин вчинення кримінального правопорушення, які можуть бути встановлені та уточнені прокурором тільки під час досудового розслідування.

З огляду на наведене, доводи прокурора про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав встановленими та містить конкретну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , а також дані, які необхідні для визначення складу кримінального правопорушення, які ставляться у вину обвинуваченій, є безпідставними, оскільки із формулювання обвинувачення незрозуміло яких саме транспортних засобів здійснювалося митне оформлення за «грошову винагороду», не зазначено дату такого оформлення, номер митної декларації та службову особу митниці, що здійснювала митне оформлення, не зазначено яким чином ОСОБА_7 використовувала своє службове становище та в чому полягало «не створення штучних перешкод».

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує,що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції , п. 54).

Отже, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто наявність суб`єктивної і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а сформульоване обвинувачення має бути викладене у чіткій і ясній формі, що не допускає непрямого тлумачення, або перекладає на суд обов`язок у вчиненні дій, спрямованих на усунення неточних, або неоднозначних тлумачень. Зазначені обставини тягнуть за собою порушення п.1 ч.3 ст. 42 КПК, яка установлює, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. У даному випадку неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Більш того, у разі наявності неконкретності, або неточності обвинувачення та оголошення його судом у судовому засіданні, після чого суд має роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення і поставити питання, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання, у діючому КПК не вказано, яким чином суд має роз`яснювати суть обвинувачення і що має робити, якщо воно особі не зрозуміле, у разі не усунення таких порушень під час підготовчого судового засідання, шляхом повернення обвинувального акту прокурору з метою приведення обвинувального акту у відповідність до вимог ст. 291 КПК.

Посилання прокурора ОСОБА_6 на те, що суд 1-ої інстанції вдався до оцінки доказів на стадії підготовчого судового засідання, що не відповідає положенням ст. 314 КПК апеляційний суд вважає голослівними та такими, що не відповідають дійсності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам п. 3-1, 5, 7, 8-1 ч. 2 ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Колегія суддів приймає до уваги аргументи прокурора з приводу того, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , викривач у даному кримінальному провадженні був відсутній, водночас зазначені обставини не спростовують висновки суду щодо допущених прокурором порушень.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування, чи зміни ухвали суду 1-ої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та для скасування оскаржуваної ухвали, яка є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 24, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року, про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000013, внесеному до ЄРДР 17 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4