Справа № 953/8114/25
Провадження № 1-кп/953/927/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255 від 10.03.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Харкова, громадянина України, вдівця, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

07 березня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зателефонував обвинуваченому через мобільний застосунок «WhatsApp» за номером телефону: НОМЕР_1 з метою отримання консультації щодо складання практичної частини іспиту для отримання посвідчення водія категорії «С». У ході цієї розмови у ОСОБА_5 виник злочинний умисел одержати неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення працівниками Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС (далі - РСЦ ГСЦ МВС, РСЦ) у Харківській, Полтавській та Сумській областях.

ГСЦ МВС підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України та є головним органом у системі територіальних органів з надання сервісних послуг МВС України. Регіональні сервісні центри входять до його структури та згідно з п. 5-1 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 340 від 08.05.1993 року, уповноважені здійснювати централізоване оформлення, персоналізацію, видачу, повернення та обмін посвідчень водія.

Отже, службові особи РСЦ ГСЦ МВС України є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, і на них поширюється дія п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що за вплив на прийняття зазначеними вище службовими особами рішення щодо успішного складання практичної частини іспиту необхідно сплатити йому 14 000 грн. неправомірної вигоди, про що також надіслав повідомлення у «WhatsApp». 19 березня 2025 року у ході переписки із ОСОБА_6 ОСОБА_5 уточнив умови і зменшив суму неправомірної вигоди до 13 000 грн., а також вказав про необхідність проходження практичних занять і надіслав контакти інструктора.

20.03.2025 року ОСОБА_6 закінчив практичне заняття з інструктором, після чого за домовленістю із ОСОБА_5 самостійно взяв талон для складання іспиту у ТСЦ МВС України, який успішно склав 09.04.2025 року, отримавши право керування транспортними засобами категорії «С» і відповідне посвідчення водія.

У подальшому цього ж дня - 09 квітня 2025 року близько 14 годині 30 хвилин ОСОБА_5 біля приміщення ТСЦ № 6341 РСЦ ГСЦ МВС України у Харківській, Полтавській та Сумській областях, розташованого по вул. Шевченка, 26 у м. Харкові, з корисливих мотивів з метою особистого протиправного збагачення одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у сумі 13 000 грн. за здійснення впливу на прийняття рішення службовими особами зазначеного вище РСЦ. ?

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і повідомив суду такі обставини. Він раніше працював інструктором з водіння і познайомився із ОСОБА_6 через одного зі своїх учнів. Упродовж тривалого часу вони не спілкувалися, а 07 березня 2025 року ОСОБА_6 зателефонував йому через мобільний застосунок «WhatsApp» за номером телефону: НОМЕР_1 і попрохав допомогти вирішити питання щодо успішного складання практичної частини іспиту для отримання посвідчення водія категорії «С». Під час спілкування ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що може посприяти швидше отримати посвідчення водія за винагороду у розмірі 14 000 грн. Водночас вказав йому про необхідність пройти заняття з інструктором, що ОСОБА_6 і зробив. Згодом обвинувачений зменшив суму винагороди до 13 000 грн., враховуючи, що ОСОБА_6 за власний рахунок оплатив дизельне паливо, використане під час занять. Обвинувачений був переконаний, що ця людина засвоїла теоретичну і практичну частину відповідного навчального курсу, здобула навички, необхідні для безпечного керування транспортними засобами, і зможе успішно скласти іспит самостійно. Ні до кого з працівників РСЦ ГСЦ МВС України він не звертався з проханням прийняти чи посприяти прийняттю рішення на користь ОСОБА_6 . Планував звернутися з проханням прискорити видачу посвідчення водія, але лише після проходження ОСОБА_6 занять з інструктором і надання йому грошей. Проте у подальшому ОСОБА_6 самостійно успішно склав іспит, передав йому 13 000 грн., й одразу після цього обвинуваченого було затримано, у зв`язку з чим він не встиг виконати обіцянку. Визнав, що отримав 13 000 грн. саме за вплив на прийняття уповноваженими службовими особами РСЦ ГСЦ МВС України у Харківській, Полтавській та Сумській областях рішення на користь ОСОБА_6 , однак фактично такого впливу не здійснював. Запропонував надати йому і одержав неправомірну вигоду через матеріальну скруту, вирішивши скористатися ситуацією, щоб заробити грошей. У вчиненому щиро розкаюється.

За результатами допиту ОСОБА_5 у судовому засіданні суд переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Жодних підстав для сумніву у добровільності й істинності відповідної позиції ОСОБА_5 у ході судового розгляду не встановлено.

З`ясувавши думки обвинуваченого, захисника і прокурора щодо порядку судового розгляду, суд роз`яснив учасникам процесу правові наслідки застосування скороченої процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, що у цьому разі вони будуть не вправі оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а також оскаржувати вирок до суду вищої інстанції з підстав недослідження судом доказів.

За таких обставин суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і розглядає справу у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу, та окремих процесуальних рішень у справі.

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує його дії, що полягали у одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням. Більш суворий вид покарання з-поміж передбачених санкцією відповідної статті (частини статті) кримінального закону призначається лише у разі, якщо менш суворий суд визнає недостатнім для досягнення зазначеної вище мети. Відповідні правозастосовчі орієнтири сформулював Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 року у справі № 298/95/16.

Призначаючи ОСОБА_5 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Скоєним правопорушенням нікому не завдано ні фізичної, ні матеріальної, ні моральної шкоди. Обставин, які б підвищували суспільну небезпеку злочину порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною кримінально-правовою нормою, за результатами судового розгляду не встановлено.

Бере суд до уваги і дані про особу ОСОБА_5 , котрий не має судимості, є особою з інвалідністю, не проходить військову службу, на диспансерних наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України враховує щире каяття обвинуваченого.

Передбачених статтею 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, за підсумками судового розгляду не встановлено.

З огляду на зазначене, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, яким нікому не завдано матеріальної, фізичної чи моральної шкоди, не має судимості, позитивно характеризується, є особою з інвалідністю, у скоєному повністю визнав вину, щиро розкаявся, й обставини, які б обтяжували покарання чи підсилювали тяжкість скоєного у межах даної кримінально-правової кваліфікації, відсутні, суд вважає за можливе обрати обвинуваченому у межах санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України більш м`яке за видом покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі.

Керуючись принципами законності, гуманізму, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд вважає зазначене покарання пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням у кримінальному провадженні судових криміналістичних експертиз:

-№ СЕ-19/121-25/11304-ВЗ від 11.06.2025 року - 8 914,00 грн.;

-№ CE-19/121-25/11305-ВЗ від 10.07.2025 року - 8 914,00 грн.;

-№ СЕ-19/121-25/11306-ВЗ від 17.06.2025 року - 8 022,60 грн.;

-№ СЕ-19/121-25/11307-ВЗ від 09.06.2025 року - 8 914,00 грн.;

Загальний розмір наведених вище витрат становить 34 764 грн. 60 коп.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні на стадії судового розгляду не застосовувався та, з огляду на вид призначеного покарання і позиції сторін, підстав для його застосування суд не знаходить.

Керуючись ст. ст. 107, 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта (висновки № №: СЕ-19/121-25/11304-ВЗ від 11.06.2025 року; CE-19/121-25/11305-ВЗ від 10.07.2025 року, СЕ-19/121-25/11306-ВЗ від 17.06.2025 року та СЕ-19/121-25/11307-ВЗ від 09.06.2025 року), у загальному розмірі 34 764 (тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 60 коп.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 року у справі № 953/2655/25 (н/п № 1-кс/953/2933/25).

Речові докази:

- свідоцтва про закінчення підготовки на 122 арк.;

- медичні довідки щодо придатності до керування транспортним засобом у кількості 17 шт.;

- копії особистих документів на імена третіх осіб на 1132 арк.;

- чорнові записи на 6 арк.;

- довідку ТОВ «Драйв-мастер» N?28 від 17.12.2024 на 1 арк.;

- довідку ТОВ «За кермом 2018» без дати, N?б/н на 1 арк.;

- довідку ПП «Балаклійська автошкола Автостарт» на 2 арк.;

- лист ГСЦ МВС N?6347 на ГСЦ МВС N?31/20/17 від 18.07.2023 на 1 арк.;

- копії платіжних інструкцій на 25 арк.;

- заяву про видачу, обмін посвідчення на 13 арк. -

зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Мобільний телефон SAMSUNG Galaxy A20s, IMEI 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , після набрання вироком законної сили повернути власнику - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Кошти загальною сумою 13 000 грн., купюрами по 500 гривень у кількості 26 штук із серійними номерами: ВС6091765, ЄЕ7209307, ЦБ2962274, ЄБ5993669, ЕТ7551466, АИ2227547, ЕЕ9703981, ЄИ6420893, ГЛ7839006, ГБ3905895, АЄ6237160, ГН8123119, АЄ9114503, АД3672466, БА6824692, ХА2452395, ЕВ7473108, ЄЄ9099407, ВЄ3485033, АЛ1941580, ЄЄ3147280, ЕВ4929842, В36265781, ВЄ3485036, ЕН9169412, АЕ 1910749 - повернути за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1