УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

законного представника потерпілої ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявлене у кримінальному провадженні № 201/12926/25 (пр. № 1-кп/201/1286/2025), відомості про яке 19 червня 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000866, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Соборному районному суді міста Дніпра перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

У судовому засіданні прокурором було подано письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з яким обвинувачений був ознайомлений завчасно до початку його розгляду. Обґрунтовуючи подане клопотання, прокурор зазначила, що на даний час не зменшились ризики, які враховувались при застосуванні та продовженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 такого виду запобіжного заходу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Таким чином, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне провадження, у якому обвинувачується, у зв`язку із чим, прокурор просила у своєму клопотанні продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Законний представник потерпілої ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_4 підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, посилаючись на необґрунтованість зазначених у клопотанні ризиків, у зв`язку з чим, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року, з урахуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком дії до 15 грудня 2025 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, при вирішенні по суті клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався при застосуванні та продовженні стосовно обвинуваченого даного виду запобіжного заходу, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпав і не зменшився, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі, при цьому, розгляд по суті кримінального провадження триває, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений ОСОБА_7 має можливість переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. При цьому, суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались під час продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що на даній стадії розгляду кримінального провадження судом вже було допитано потерпілу, у зв`язку з чим, ризик впливу на потерпілу з метою зміни її показань не є актуальним, а тому не враховується судом при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В той же час, доводи сторони обвинувачення про існування іншого ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення судом не враховується як достовірне, з підстав необґрунтованості зазначеного ризику та відсутності будь-яких достатніх доказів на підтвердження його існування.

Таким чином, з урахуванням наявності зазначеного ризику, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого ОСОБА_7 стороною обвинувачення діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд доходить до висновку про неможливість на даній стадії розгляду кримінального провадження застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеному вище ризику, а отже, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити і продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою та з врахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави.

В той же час, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризику, визначеного в ч. 1 ст. 177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 183, 184, 194, 197, 199, 331, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 08 лютого 2026 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, є 08 лютого 2026 року.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено о 15.20 годині 12 грудня 2025 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом та не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1