Номер провадження 1-кс/754/3347/25
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000041 від 11.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000041 від 11.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначає, що відділом дізнання Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000041 від 11.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа, в невстановлений час шахрайським шляхом заволоділа земельною ділянкою площею 0,1000 га з кадастровим номером :62:511:0006 по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

08.02.2022 ОСОБА_4 зателефонував сусід, який мешкає по АДРЕСА_1 , та повідомив, що йому зателефонував начебто новий власник земельної ділянки та попросив тимчасово надати водопостачання та електрику для початку будівництва.

На запит ОСОБА_4 до бази даних ДЗК та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримано дані, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом ОСОБА_5 , її земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 упродовж 2009-2022 років земельну ділянку не продавала та будь-яким іншим способом право власності не передавала, довіреність на управління земельною ділянкою не надавала.

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2011, нібито укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 1475, право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_7 . При цьому, потерпіла ОСОБА_4 стверджує, що вказаний договір вона не підписувала, жодних правочинів щодо відчуження земельної ділянки не вчиняла.

23.12.2021 за номером запису про право власності № 45934068 проведено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку. Рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 62590922 від 25.12.2021, внесено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, за реєстровим №1475, виданого 12.07.2011 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 власник ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_7 використовуючи вищевказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки, уклав 27.01.2022 з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусам КМНО ОСОБА_11 за реєстровим №115, відповідно до якого право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_10 .

У подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 299, виданий 07.02.2022, видавник: ПН КМНО ОСОБА_5 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63297410 від 07.02.2022 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :62:511:0006.

В подальшому, ОСОБА_4 звернулась до Деснянського районного суду з цивільним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки, який був задоволений в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.02.2025 року у цивільній справі № 754/7801/22 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково, прийнято рішення про витребування земельної ділянки площею 0,1000га з кадастровим номером :62:511:0006 по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 .

На даний час земельна ділянка зареєстрована у Єдиному державному реєстрі майнових прав за ОСОБА_4 , будь які обмеження з неї зняті.

Верховним судом Постанову Київського апеляційного суду від 18.02.2025 року у цивільній справі № 754/7801/22 скасовано у зв`язку з порушенням процесуальних норм (прийнята під час повітряної тривоги) та направлено справу на новий розгляд до апеляційного суду, у зв`язку з чим 29.09.2025 ОСОБА_4 звернулась до Деснянської окружної прокуратури м. Києва з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України про накладення арешту на належне їй майно, оскільки є ризик втрати такого майна можливість відчуження вказаної земельної на користь третіх осіб.

Оцінивши вказані доводи в сукупності встановлено, що існує обґрунтований ризик безконтрольного використання або заволодіння земельною ділянкою шляхом внесення відомостей до Реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зміни власника земельної ділянки відносно нерухомого майна, яке визначено речовим доказом у кримінальному проваджені.

У органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що відомості про зміну власника земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :62:511:0006, внесено до Реєстру речових прав на нерухоме шляхом використання підробленого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 з метою шахрайського заволодіння земельною ділянкою.

Так, висновком експерта за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2011 виконаний не ОСОБА_4 .

Вищевказана земельна ділянка визнана речовим доказом в кримінальному провадженні №0000041 від 11.02.2022.

А відтак, з метою збереження речового доказу є необхідність накладення арешту земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :62:511:0006 по АДРЕСА_1.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, необхідним для слідства є провести та дослідити всі наявні, та встановлені дії, пов`язані із вказаним майном, встановлення всіх осіб, які причетні до злочинної схеми.

Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням продажу, переоформленням, передачі в заставу, найм, дарування, або відчуження майна іншим способом, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, збереження речових доказів - необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку площею 0,1 газ кадастровим номером :62:511:0006 по АДРЕСА_1.

Необхідність накладення арешту на вказане мано також обумовлено тим, щоб унеможливити відчуження цього майна іншим особам шляхом подальших шахрайських дій та підробки офіційних документів з метою здійснення відповідних реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримує просить його задовольнити за наведених в ньому підстав.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт земельної ділянки зазначила, що метою накладення арешту на вказаний об`єкт є забезпечення збереження речового доказу.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя в даному випадку приходить до висновку, що прокурором не доведено в клопотанні, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт земельної ділянки, яка перебуває у власності потерпілої, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, що може бути виконане завдання для виконання якого прокурор звертається із клопотанням про арешт майна, враховуючи обставини викладені у клопотанні.

Прокурором не доведено можливість використання майна, про арешт якого вона клопоче, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Прокурором в клопотанні не доведено необхідності арешту, не доведено наявності ризиків передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 02.10.2025 відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000041 від 11.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Дане клопотання прокурора про арешт майна за своїм змістом є ідентичним клопотанню, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою слідчого судді від 02.10.2025.

В клопотанні прокурором не наведено підстав для повторного звернення з клопотанням про арешт майна.

Враховуючи вище викладене, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000041 від 11.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1