Провадження №1-кс/367/1215/2025
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2025 року місто Ірпінь

Слідчий суддя Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001104 від 27.11.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України,-

установив:

старший слідчий СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді з указаним клопотанням, яке мотивоване таким. У провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001104 від 27.11.2025 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України. Досудовим розслідування установлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , під час пошуку швидкого заробітку, через месенджер «Telegram» домовився із невстановленою досудовим розслідуванням особою - автором оголошення про умисне знищення автомобіля марки «Audi Q 5», номерний знак НОМЕР_1 , належного потерпілому ОСОБА_11 , шляхом його підпалу за грошову винагороду в розмірі 20 000,00 грн. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_8 27.11.2025 (точного часу не встановлено), виконуючи роль виконавця, залучив до вчинення цього злочину ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких схилив до спільного знищення шляхом підпалу автомобіля марки «Audi Q 5», номерний знак НОМЕР_1 . Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел спрямований на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу ОСОБА_4 27.11.2025 близько 04:20 (точний час не установлено), діючи за попередньою змовою, спільно із ОСОБА_8 та неповнолітніми ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на автомобілі марки «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_2 , прибув за координатами наданими невстановленою досудовим розслідуванням особою, а саме до місця парковки автомобіля марки «Audi Q 5», номерний знак НОМЕР_1 , належного потерпілому ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_9 , виконали вказівку ОСОБА_8 та злили з бензонасосу автомобіля марки «ВАЗ» бензин у пластикову пляшку. Реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_4 , після виконання вказівки ОСОБА_8 , відповідно до розподілених ролей, залишився спостерігати за обстановкою та контролював можливий підхід сторонніх осіб, чим забезпечував безперешкодне вчинення злочину іншими співучасниками, а ОСОБА_8 спільно із неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , підійшли до автомобіля марки «Audi Q 5», номерний знак НОМЕР_1 , де відповідно до розподілених ОСОБА_8 ролей, неповнолітній ОСОБА_9 вилив з пластикової пляшки на лобове скло указаного автомобілю бензин та діставши запальничку, здійснив підпал розлитого бензину, а ОСОБА_10 , відповідно до розподілених ролей, спостерігав за обстановкою та контролював можливий підхід сторонніх осіб, чим забезпечував безперешкодне вчинення злочину іншими співучасниками. Після загоряння автомобіля марки «Audi Q 5», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та неповнолітні ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникли, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в особливо великих розмірах, а саме в розмірі 1 560 879 грн. Унаслідок спільних злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 автомобіль марки «Audi Q 5», номерний знак НОМЕР_1 , знищено, тобто він повністю втратив свою споживчу та економічну цінність і перебуває у стані, за яким він взагалі не може бути використаним за своїм призначенням. Таким чином, у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, громадянин України, українець, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , раніше не судимий. ОСОБА_4 28.11.2025 затримано в порядку статті 208 КПК України, як особу підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно з вимогами статей 276-278 КПК України 28.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України. Підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення є повністю обґрунтованою та підтверджується матеріалами досудового розслідування. Частиною першою статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного є згідно з частиною другою статті 177 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави органу досудового розслідування звернутися з клопотанням до слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені підпунктами 1, 2, 3 та 3 частини першої статті 177 КПК України. Покликаючись на положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, слідчий, зазначає, що виключно застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та уникнення зазначених ризиків, тому є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 . З огляду на викладене, просила клопотання задовольнити та застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді указане клопотання передано слідчому судді Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 29.11.2025 прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання слідчої, просила його задовольнити у повному обсязі, та зазначила, що підозра ОСОБА_4 повністю обґрунтована матеріалами доданими до клопотання, ризики, зазначені слідчим, не втратили свою актуальність та не зменшилися. Оскільки підозрюваний є повнолітнім та активним учасником злочинної діяльності, то з метою забезпечення процесуальної поведінки підозрюваним доцільно застосування запобіжний захід у виді тримання під вартою. Також додала, що пересування фігурантів відбулося на транспортному засобі, який перебуває у користуванні ОСОБА_4 і він був за кермом, тобто він мав можливість припинити незаконні дії щодо підпалу автомобіля ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні 29.11.2025 зазначив, що обгрунтованість підозри на цьому етапі сторона захисту не оспорює, готові йти на співпрацю зі слідством з метою установлення замовників злочину, ураховуючи обставини події, зокрема те, що ОСОБА_4 не був активним учасником злочинної діяльності, сам безпосередньо дій по підпалу автомобіля не вчиняв, є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, то більш доцільно застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні 29.11.2025 повністю підтримав позицію свого захисника, також зазначив, що про мету поїзди дізнався вже на півдорозі до міста Ірпеня. Розумів, що це протизаконно, однак повертатися назад вже не хотів. Транспортний засіб на якому він з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 їхали до місця підпалу автомобіля перебуває у його користуванні, ОСОБА_16 попросив його їх відвезти, дав кошти на заправку автомобіля. Безпосередньо підпалу він не вчиняв, а разом з ОСОБА_15 залишився на місці де вони припаркувалися неподалік місця де відбувся підпал. Туди пішли ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що саме вони робили він не знає. Після того як вони повернулися, вони сіли в автомобіль та поїхали додому. Також зазначив, що пізніше ОСОБА_16 йому передав кошти його частину за участь у події. Чому він не припинив вчинення злочину, а також чому сам не зупинився пояснити не зміг.

Слідчий суддя, вислухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, вивчивши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, приходить до таких висновків.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу має відповідати вимогам пунктам 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У силу частини першої та пункту 9 частини другої статті 131 КПК України запобіжні заходи є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (стаття 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 КПК України).

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (пункт 4 частини другої статті 183 КПК України).

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (частин перша статті 197 КПК України).

Згідно з частиною третьою статті 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Слідчим суддею установлено, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001104 від 27.11.2025 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України. 28.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, а саме: умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, яке заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах. Підозру повідомлено та вручено у присутності захисника. Копію клопотання про застосування запобіжного заходу та додатки вручено підозрюваному та його захиснику, судове засідання відбувається в установлений законом строк.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 слід врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

1.Щодо обґрунтованості підозри

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Слідчий суддя ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом пункту 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі Мюррей проти Об`єднаного Королівства від 28.10.1994, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена, враховуючи положення статті 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На цьому етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя вважає, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, повністю обґрунтована і підтверджується матеріалами кримінального провадження, які долучені до клопотання, а саме: а саме: витягом з ЄРДС; рапортами з ЄОЗ про надходження повідомлення на спецлінію 102 про підпал автомобіля; протоколом огляду місця події від 27.11.2025 з долученими фототаблицями; протоколом допиту потерпілого; протоколами огляду відеозаписів з долученими фототаблицями; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом проведення слідчого експерименту; протоколами огляду предметів мобільних телефонів; протоколами обшуків.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру за своїм змістом відповідає вимогам статті 278 КПК України та на цьому етапі сумнівів щодо його законності або порушення порядку вручення не викликає.

2.Щодо наявності ризиків

Слідчий суддя зауважує, що згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені цією статтею.

В обґрунтування клопотання слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні покликалися на існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_20 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Слідчий суддя погоджується зі слідчим та прокурором про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, яке згідно статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину та у разі визнання його винний, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років. ОСОБА_4 може скористатися введеним воєнним станом на території України та здійснити перетин державного кордону України, оскільки має вік до 22 років, тобто на даний час не має заборони на залишення території України, а також у інший спосіб спробувати перетнути лінію розмежування з тимчасово окупованою територією України або перетнути державний кордон України у незаконний спосіб. Також слідчий суддя вважає, що наявність указаного ризику підтверджується тим, що підозрюваний не одружений, дітей та осіб похилого віку на утриманні немає, злочин, у якому його підозрюють, ним вчинено заради отримання грошової винагороди, що у своїй сукупності указує на відсутність у підозрюваного стримуючих соціальних зв`язків.

Крім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Також у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слідчий суддя погоджується зі слідчим, прокурором про його наявність, оскільки з моменту події до повідомлення про підозру, а також моменту розгляду цього клопотання у суді минув не значний проміжок часу, органом досудового розслідування не проведено всіх необхідних слідчих дій, експертних досліджень, не установлено всіх обставин події та її очевидців, предметів та знарядь вчинення правопорушення. Указаний ризик також підтверджується тим, що транспортний засіб автомобіль ВАЗ на якому підозрювані рухалися з Житомирської області до міста Ірпеня перебуває у користуванні ОСОБА_4 .

Як зазначено у клопотанні і повідомленні про підозру та не заперечувалось підозрюваним у судовому засіданні, він як водій транспортного засобу надав можливість злити паливо з паливного бака для вчинення злочину іншим учасникам події, а тому йому можуть бути відомі місця перебування речей та предметів, які маються значення для указаного кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя вважає наявним ризик впливу на свідків, інших підозрюваних. Свідок та інші підозрювані у кримінальному провадженні перебувають у дружніх відносинах з ОСОБА_4 , тому він може незаконно впливати шляхом вмовляння або залякування на покази свідків та співучасників у цьому кримінальному провадженні. Ці особи, двоє з яких є неповнолітніми, можуть піддатись вмовлянню або залякуванню з боку підозрюваного ОСОБА_4 і змінити свої покази на його користь, що призведе, зокрема, до спотворення показів, які свідки даватимуть під час судового розгляду цього кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на разі органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не проведено всіх необхідних дій спрямованих на з`ясування обставин події та перевірку їх доказами, зокрема, зокрема, не призначено та не проведено усіх необхідних експертиз, не встановлено всіх свідків та очевидців події, не установлено місця знаходження ємності у якій знаходився бензин за допомогою якого був підпалений автомобіль, а тому, з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_4 , він може незаконно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто наявний ризик, передбачений пунктом 4 частини першої статті 177 КПК України.

Отже, на цьому етапі досудового розслідування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації указаних ризиків.

Слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини злочинів, суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину, за яким підозрюється ОСОБА_4 , уважає, що досягнення мети, визначеної у статті 177 КПК України, на цьому етапі кримінального провадження можливе виключно шляхом тримання підозрюваного під варту і таке застосування є виправданим.

Такий висновок не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991 та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 07.11.2013) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» указано, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

З викладених вище обставин можна вважати, що достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків буде запобіжний захід у виді тримання під вартою, а більш м`який запобіжний захід як свідчать обставини провадження на цьому етапі кримінального провадження буде недієвим.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (частина третя статті 183 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 КПК України), а тому у цьому випадку слідчий суддя вважає, що для гарантування дотримання ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків буде достатнім визначення застави у мінімально визначеному частиною п`ятою статті 182 КПК України розмірі, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим заходом, тому підлягає задоволенню з визначенням розміру застави та покладенням обов`язків.

Беручи до уваги викладене, а також те, що строк тримання під вартою не може перевищувати строку досудового розслідування, керуючись статтями 177, 178, 182-184, 193, 194, 196, 206, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 194 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 28 листопада 2025 року, до 26 січня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному, його захиснику та прокурору, а також направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Одночасно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яку може бути внесено як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави.

У разі внесення застави, зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/перебування/роботи/навчання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає/перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від позапроцесуального спілкування з іншими підозрюваними, а також потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні в уповноважених органах державної влади паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Роз`яснити, що у разі, якщо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього процесуальні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 грудня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1