Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/934/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено цей строк, до 29.01.2026 в межах строку досудового розслідування із попередньо визначеним розміром застави, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вижгород, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця, заступника начальника НОМЕР_1 військового представництва МО України, підполковника, з вищою освітою, неодруженого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000316, відомості про яке 15.10.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З клопотання вбачається, що СУ ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 15.10.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_5 , за попередньою змовою із невстановленою на даний час особою, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення через державний кордон осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на виконання свого злочинного умислу щодо незаконного переправлення осіб через держаний кордон України з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою із невстановленою на даний час особою, розробили протиправний механізм переправлення осіб через державний кордон України відповідно до якого, особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, перетинають кордон поза межами пункту пропуску до країн Європейського Союзу.

-2-

ОСОБА_5 , будучи обізнаним про явище нелегальної міграції на території України, використовуючи воєнний стан, введений на території України через збройну агресію РФ проти України та заборону виїзду за кордон громадянам України чоловічої статі, віком від 18 до 60 років, реалізуючи заздалегідь розроблений та схвалений злочинний план, спрямований на незаконне збагачення шляхом отримання коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, через свою знайому ОСОБА_8 , яка діяла під контролем правоохоронних органів, на початку жовтня 2025 року, підшукав громадянина України ОСОБА_9 , який мав на меті незаконно, за грошову винагороду, перетнути державний кордон України.

За організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_5 підтвердив той факт, що за ці дії необхідно сплатити певну суму грошових коштів, а саме 7500 євро, які ОСОБА_9 мав передати ОСОБА_8 для зберігання до моменту незаконного перетину ОСОБА_9 державного кордону України. Після незаконного перетину кордону ОСОБА_9 , ОСОБА_8 мала передати грошові кошти у сумі 7500 євро ОСОБА_5 .

Безпосередньо за свої послуги з перевезення ОСОБА_9 до місця незаконного переправлення через державний кордон України попросив 250 доларів США, які попросив перерахувати на його банківську картку НОМЕР_2 двома платежами: 4800 грн й 350 грн та номер рахунку НОМЕР_3 у сумі 5000 грн. Вказані грошові кошти в сумі 10150 грн ОСОБА_5 переказала ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_5 не зупиняючись на вчиненому, доводячи свій єдиний злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення шляхом організації незаконного переправлення ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів, через державний кордон України до країн Європейського Союзу до кінця, будучи у попередній злочинній змові із невстановленою на даний час особою, 20.10.2025 о 19 год при особистій зустрічі із ОСОБА_9 повідомив останнього щодо дати, часу та способу виїзду з м. Ужгород до Рахівського району Закарпатської області, інформацію щодо речей, які повинні бути при ньому для безперешкодного перетину кордону України, надав засіб - ліхтарик, а також проводив інструктаж щодо способу незаконного перетину державного кордону України у Рахівському районі Закарпатської області, подальших правил поведінки у країнах Європейського Союзу та надав усну вказівку ОСОБА_9 прибути о 12 год до торгового центру «Silverland», розташованому за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 38, де чекати на нього.

Виконуючи вказівки ОСОБА_5 , 21.10.2025 біля 12 год ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів, прибув до торгового центру «Silverland», розташованому за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України, 38, де згідно обумовленого плану, його безпосередньо зустрів ОСОБА_5 , який з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України, перебуваючи під керуванням транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_4 , посадив ОСОБА_9 до вказаного вище транспортного засобу та поїхав до місця, звідки мало відбуватися переправлення через державний кордон України, а саме до с. Костилівка Рахівського району Закарпатської області.

Прибувши до обумовленого місця о 16 год 15 хв, ОСОБА_5 сказав ОСОБА_9 , що йому на мобільний телефон з номеру телефону НОМЕР_5 , який належить невстановленій на даний час особі, прийде повідомлення із вказівками про його подальші дії, після чого залишив ОСОБА_9 у с. Коситлівка Рахівського району Закарпатської області, при цьому проінструктувавши останнього ще раз, повернувся до м. Ужгорода.

21.10.2025 приблизно о 16 год 15 хв ОСОБА_9 отримав повідомлення з номера телефону НОМЕР_5 , який належить невстановленій на даний час особі, з координатами будинку в лісі, розташованому поблизу с. Костилівка Рахівського району Закарпатської області, в якому вказано, що він має переночувати у вказаному будинку до 07 год 22.10.2025.

-3-

22.10.2025 близько 07 год ОСОБА_9 отримав повідомлення з номера телефону НОМЕР_5 з координатами маршруту, по якому останній має рухатись. Після чого, ОСОБА_9 вирушив вказаним маршрутом, прибувши до певної точки, отримував нове повідомлення з номеру телефону НОМЕР_5 , з новими координатами маршруту.

24.10.2025 ОСОБА_9 нібито перетнув державний кордон України з Румунією, дотримуючись вказівок, наданих через повідомлення з номеру телефону НОМЕР_5 , після чого, 25.10.2025 ОСОБА_9 передзвонив ОСОБА_5 по номеру телефону НОМЕР_6 та повідомив останнього про те, що перетнув кордон.

У подальшому, після перетину кордону ОСОБА_9 , ОСОБА_5 28.10.2025 в телефонному режимі призначив зустріч ОСОБА_8 29.10.2025 у приміщенні громадського закладу харчування «McDonald's» розташований за адресою: м. Ужгород, проспект Свободи, 10, де остання мала передати грошові кошти в сумі 7500 євро за організацію незаконного перетину ОСОБА_9 державного кордону України.

29.10.2025 під час особистої зустрічі о 15 год 16 хв, ОСОБА_8 передала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 8000 доларів США в еквіваленті 7500 євро, після чого останній був затриманий працівниками правоохоронних органів.

20.10.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 30.10.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 03 років з конфіскацією майна, крім того ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 не зменшилися, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також клопотання мотивоване тим, що завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні до строку закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо внаслідок необхідності проведення низки слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на збір доказів з метою повного, всебічного і неупередженого з`ясування всіх обставин вчиненого правопорушення та вчинення дій, пов`язаних із закінченням досудового розслідування, передбачених ст. 290 КПК України. З урахуванням наведеного слідчий вважала, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а тому є підстави вважати, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися і їх наявність стороною захисту не спростовано. При цьому слідчий суддя врахував, що відомостей про неможливість перебування в умовах тримання під вартою ОСОБА_5 стороною захисту не надано. Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого. Разом з тим, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків,

-4-

передбачених КПК України, слідчий суддя врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, і вважав, що застава саме у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатньою та гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 22.12.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, а у разі неможливості визначити заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що підозрюваний не має на меті ухилятися від кримінального переслідування, незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, у зв`язку з чим заявлені прокурором ризики є неактуальними. Просить врахувати наявність на його утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим вважає, що застава визначена судом у непомірному для підозрюваного розмірі.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405, ст. 422 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, заяв чи клопотань про відкладення розгляду судового провадження на інший термін не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката та підозрюваного ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу, просили таку задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дотримано.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що СУ ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 15.10.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових

-5-

розслідувань під № 0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

20.10.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 30.10.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

31.10.2025 ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 27.12.2025 з визначенням застави - 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

22.12.2025 постановою прокурора строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у виді тримання під вартою обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, слідчим суддею визнана і така підтверджується наявними в провадженні доказами. З таким висновком слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, слідчий суддя також дослідив доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, до закінчення дії попереднього судового рішення, якою щодо підозрюваного ОСОБА_10 обрано запобіжний захід - тримання під вартою та визначено заставу - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та з урахуванням необхідності виконання ряду процесуальних дій, а також з урахуванням існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують

-6-

подальше тримання підозрюваного ОСОБА_10 під вартою, оскільки ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 до 29.01.2026 включно, оскільки таке продовження, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки прокурор у повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також апеляційний суд враховує, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

З урахуванням конкретних обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», порушень норм міжнародного права та кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

-7-

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Колегія суддів уважає такі висновки слідчого судді правильними, оскільки тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірне покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведення його винуватості, давали підстави слідчому судді для продовження щодо підозрюваного раніше обраного запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя перевірив та надав оцінку тим обставинам, з якими закон пов`язує порядок обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про безпідставність продовження щодо підозрюваного ОСОБА_5 строку тримання під вартою, не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Посилання на те, що підозрюваний не має на меті ухилятися від кримінального переслідування, незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу підозрюваного, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Окрім того, колегія суддів констатує, що всупереч доводів апеляційної скарги, визначений слідчим суддею підозрюваному розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також його високий ступінь суспільної небезпеки, роль підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_5 застави в розмірі саме 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав уважати його завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що даний випадок є виключним і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання особою покладених на неї обов`язків.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

-8-

У зв`язку з чим, безпідставними і такими, що не впливають на висновки слідчого судді в частині визначення розміру застави та не дають підстав для зменшення такого, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що визначений ОСОБА_5 розмір застави є непомірним для нього, оскільки не відповідає його майновому стану, і при цьому в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує визначений слідчим суддею розмір застави.

Апеляційний суд вважає, що встановлений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги захисника щодо скасування ухвали слідчого судді про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зменшення розміру застави задоволенню не підлягають.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 177, 178, 182, 183 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано таких доказів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді та апеляційного суду, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді