Справа № 629/1604/25
Провадження № 1-кс/629/1802/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою на бездіяльність прокурора, в якій просить визнати бездіяльність процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону; скасувати постанову дізнавача СД Лозівского РВП ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_6 від 26.09.2025 року про закриття кримінального провадження за матеріалами кримінального правопорушення-проступку, внесених до ЄРДР 28.01.2025 року за №0000045, за ч.1 ст. 125 КК України, направити матеріали Лозівському окружному прокурору Харківської області для продовження досудового розслідування.

В обґрунтування скарги зазначає, що незважаючи на безспірні факти скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 бездіяльність прокурора призвела до безпідставного закриття кримінального провадження за матеріалами кримінального правопорушення ЄРДР 28.01.2025 року за №0000045, за ч.1 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Винесені висновки експертів не мають доказової сили. Крім того, дізнавач навіть не допросила основного фігуранта по справі ОСОБА_8 , щодо обставин отримання потерпілою ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Більше того, враховуючи той факт, що потерпіла ОСОБА_4 первинно оглядалася судово-медичним експертом лише через десять днів після отримання тілесних ушкоджень, дізнавачем не допитані в якості свідків працівники швидкої, які надали їй первинну допомогу, лікарів, медичних сестер, санітарок, де вона проходила лікування, працівників поліції, які викликалися 27.01.2025 року на місце пригоди, для з`ясування факту наявності будь-яких видимих тілесних ушкоджень у потерпілої, судово-медичних експертів про час коли садна, гематоми чи інші видимі тілесні ушкодження зникають з тіла людини із її частини. Вважає, що якби дізнавачем досудове слідство / було проведено в повному обсязі, то судово-медичними експертами на підставі підтверджених об`єктивними відомостями на основі допустимих доказів, в тому числі суб`єктивних факторів доказування, реально були б підтверджено наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_4 що кваліфікується ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, відповідно ч.1 ст.125 КК України.

на підставі ухвали слідчого судді від 12.12.2024 року, 16.12.2024 року проведено обшук

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу в повному обсязі з підстав зазначених у ній.

Дізнавач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд скарги без її участі, скаргу не підтримує.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Виходячи з вимог ст.1 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Рішення, які можуть бути прийняті слідчим суддею за результатами розгляду скарги в залежності від предмету оскарження чітко визначені у ч.2 ст.307 КПК України, зокрема: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчим суддею з`ясовано, що постановою дізнавача від 26.09.2025 року закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000045

Копію даної постанови представник отримав 17.10.2025 року після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Докази направлення постанови від 26.09.2025 потерпілій або її представнику у матеріалах кримінального провадження відсутні. 24.10.2025 представник потерпілої, відповідно до вимог КПК України звернувся до керівника Лозівської окружної прокуратури зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, відповідно до конверту відповідь з Лозівської окружної прокуратури була направлена 20.11.2025, скарга до суду була подана 26.11.2025, тому є всі підстави для поновлення скаржнику строку для оскарження постанови.

Що стосується вимоги скаржника щодо скасування постанови дізнавача від 26.09.2025 року про закриття кримінального провадження за №0000045, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчий суддя вивчивши документи, якими заявник обґрунтовує доводи скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні скарги виходячи з наступного.

Положеннями пункту 25 частини 1 статті 3 КПК України надано наступне визначення учасників кримінального провадження: сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Згідно з ч.1 ст.60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася з заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник наділений правами, які передбачені ч.2 ст.60 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Виходячи з вимог ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією із форм закінчення досудового розслідування, виходячи з вимог ч.1 ст.283 КПК України, є його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Аналіз зазначених норм КПК в їх сукупності, дає підстави зробити висновок, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження повинне ґрунтуватися на всебічному та повному з`ясуванні всіх обставин справи, бути вмотивованим і в ньому повинно бути відображено, чому визнано, що подія, про яку повідомлялось заявником не мала місце чи що в ній відсутні ознаки складу злочину, а також наведені конкретні обставини, які виключають провадження по справі.

Слідчим суддею встановлено, що сектором дізнання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000045 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В ході досудового розслідування було допитано потерпілу ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Проведено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта № 12-14/26-Л3/25 у потерпілої ОСОБА_4 , будь-яких видимих тілесних ушкоджень або їх слідів у зв`язку з вищевказаними подіями не виявлено. В наданій медичній картці стаціонарного хворого №525 будь-яких даних про те, що у ОСОБА_4 мали місце видимі тілесні ушкодження, як то садна чи синці не мається. Діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» на фоні хворобливих змін ЦНС - «Гіпертоніко - атеросклеротична ДЕП 3 ст. з внутрішньочерепною гіпертензією, стійким вестибуло-атактичним синдромом, частими вегетосудинними пароксизмами, когнитивними порушеннями, астено - фобічний синдром; наслідки перенесеного менінгоенцефаліту, стан після операції вентикулоцистерностомії по Торкильдсену (1997 р.), колоїдна кіста Сильвієвого водопроводу з гідроцефалією та елементами оклюзії ліквороносних шляхів; хронічна двобічна сенсоневральна туховухість 2 ст.; простий міопічний астигматизм обох очей», встановлений ОСОБА_4 лікарями стаціонарного відділення № 1 КНП «Лозівське ТМО» не має достатнього клінічного та інструментального підтвердження у зв`язку з чим, згідно п. 4.7 та п. 4.13 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. до уваги не приймався. На підставі вищевказаного, експерт прийшов до висновків, що об`єктивних судово-медичних даних про те, що ОСОБА_4 при подіях, вказаних останньою були спричиненні тілесні ушкодження - не мається.

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 12-14/69-Л3/25 у ОСОБА_4 будь-яких видимих тілесних ушкоджень або їх слідів в зв`язку з вищевказаними подіями не виявлено. В наданій медичній картці стаціонарного хворого N?525 будь-яких даних про те, що у гр-ки ОСОБА_4 мали місце видимі тілесні ушкодження як то садна чи синці не мається. Діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» на фоні хворобливих змін ЦНС - «Гіпертоніко-атеросклеротична ДЕП Іст з внутрішньочерепною гіпертензією, стійким вестибуло-атактичним синдромом, частими вегетосудинними пароксизмами, когнитивними порушеннями, астено-фобічний синдром; наслідки перенесеного менінгоенцефаліту, стан після операції вентрикулоцистерностомії по Торкильдсену (1997р.), колоідна кіста Сильвієвого водопроводу з гідроцефалією та елементами оклюзії ліквороносних шляхів; хронічна двобічна сенсоневральна туховухість ІІ ст.; простий міопічний астигматизм обох очей», встановлений гр-ці ОСОБА_4 лікарями стаціонару №1 КНП «Лозівське ТМО» не має достатнього клінічного та інструментального підтвердження в зв`язку з чим згідно п.4.7 та п.4.13. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р. до уваги не приймався. На підставі вищевказаного, експерт прийшов, що об`єктивних судово-медичних даних про те, що ОСОБА_4 при подіях, вказаних в постанові дізнавача про призначення судово-медичної експертизи були спричинені будь-які тілесні ушкодження, не мається. В зв`язку з тим, що не мається об`єктивних даних про те, що ОСОБА_4 були спричинені будь-які тілесні ушкодження, то і неможливо висловитися чи могли вони бути спричинені при тих подіях, на які вказує ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту за її участю 25.03.2025року.

22.04.2025 року постановою дізнавача СД Лозівского РВП ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_6 закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000045 від 28.01.2025 року, за ч.1 ст. 125 КК України.

Постановою першого заступника керівника Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_11 скасовано як незаконну постанову дізнавача СД Лозівского РВП ГУНП в Харківській області поліції ОСОБА_6 від 22.04.2025 про закриття кримінального провадження №0000045.

Згідно висновку експерта № 08-116/2025 у ОСОБА_4 , відсутні будь-які тілесні ушкодження. Забій м`яких тканин лівої щоки, який вказано в карті виїзду швидкої медичної допомоги № 181 від 27.01.2025, згідно затвердженого наказу МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 р. за N? 255/791, не враховується при оцінці ступеня тяжкості, як такий, що встановлений на основі суб?єктивних факторів і не підтверджується об?єктивними відомостями. тяжкості тілесних ушкоджень. Відносно фотознімку ОСОБА_4 від 27.01.2025 слід зауважити наступне: фотозображення не є окремими об?єктами дослідження в судово-медичній експертизі, а лише слугують додатковим джерелом інформації про наявність/відсутність тілесних ушкоджень, їх виду і характеру та, зазвичай, використовується як наглядний ілюстративний матеріал у «Висновку експерта». Крім того, наявне у матеріалах справи фотозображення не може підлягати судово-медичній оцінці, так як виконане без дотримання відповідних правил фотофіксації в судово-медичній експертизі (зокрема, таких як - освітлення; кожне ушкодження слід сфотографувати з трьох різних відстаней (зйомка з великої дистанції (показує пошкоджену частину по відношенню до решти тіла), зйомка з середньої дистанції (фіксує травму та навколишні анатомічні маркери), зйомка зблизька (зосереджується безпосередньо на самому ураженні); використання лінійки або предмету з відомим розміром для демонстрації розмірів ураження, тощо).

26.09.2025 року постановою дізнавача СД Лозівского РВП ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_6 закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000045 від 28.01.2025 року, за ч.1 ст. 125 КК України.

Згідно з ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей і документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановлене сили.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Доводи скарги щодо неповноти дізнання, зокрема про не проведення допиту ОСОБА_8 , працівників швидкої медичної допомоги, лікарів, медичного персоналу та працівників поліції, слідчий суддя вважає необґрунтованими, з тих підстав, що для наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є встановлення факту спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Це питання неодноразово було предметом судово-медичної експертизи, під час якої експертами досліджено наявні медичні документи і пояснення потерпілої, при цьому в усіх трьох висновках зроблено однозначний висновок про відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень. За таких обставин, допити перелічених у скарзі осіб, не усунули б встановлену судово-медичними експертизами відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень та не спростували б висновків експертів, а отже їх непроведення не свідчить про істотну неповноту досудового розслідування.

Стосовно посилань представника на те, що експертами нібито безпідставно не враховані вимоги п.п. 4.7, 4.9 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, дані виписки № 525/1 та карти виїзду швидкої медичної допомоги № 181, то вони спростовуються змістом самих висновків. Так з висновків № 12-14/26-Л3/25, № 12-14/26-Л3/25 та № 08-116/2025 вбачається, що експерти проаналізували наявні медичні документи, однак дійшли висновку, що зазначений у них діагноз «забій м`яких тканин лівої щоки» та вказівка в анамнезі на побої ґрунтуються виключно на суб`єктивних скаргах потерпілої та не підтверджені об`єктивними клінічними й інструментальними даними, а тому відповідно до п. 4.7, 4.13 Правил не можуть братися до уваги при вирішенні питання про наявність тілесних ушкоджень. За приписами ст. 94 КПК України жоден доказ, у тому числі висновок експерта й медичні документи, не має наперед встановленої сили, однак у сукупності ці докази не дають підстав вважати доведеним факт спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 125 КК України.

Щодо вимоги про визнання бездіяльності прокурора, слідчий суддя встановив, що після винесення постанови дізнавача від 26.09.2025 року представник потерпілої звертався до керівника Лозівської окружної прокуратури зі скаргою на вказане рішення, яка була розглянута та процесуальним керівником надано письмову відповідь про відсутність підстав для скасування постанови. За таких обставин підстав вважати, що прокурор допустив бездіяльність у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя не вбачає.

Проаналізувавши вищевказані обставини, вважаю, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні органом досудового розслідування були виконані вимоги ст.2,40,93,94 КПК України і дізнавачем проведені всі необхідні слідчі дії для перевірки обставин, відомості за якими були внесені до ЄРДР про кримінальне правопорушення, в результаті яких дізнавач, оцінивши зібрані ним докази, прийняв обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі №0000045 від 28.01.2025, а заявником не надано безсумнівних, беззаперечних, належних і переконливих доводів для скасування оскаржуваної постанови, а відтак підстави для задоволення скарги відсутні, а вимоги заявника такі, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 303-307,309, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_12