Справа № 157/2026/25 Провадження №11-сс/802/6/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників підозрюваного адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить: 1) визнати незаконним затримання 13 листопада 2025 року підозрюваного ОСОБА_7 на підставі п.1, 2 ч.1 ст.208 КПК України; 2) встановити, що фактичне затримання ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 13.11.2025 до ЄРДР за №0000610 за ознаками кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.332 України, відбулось 13 листопада 2025 року о 14:40 год.; 3) доручити ТУ ДБР, розташованому у місті Львові, провести перевірку відомостей, викладених у даній скарзі за фактами позапроцесуального вилучення мобільного терміналу та застосування до ОСОБА_7 працівниками правоохоронного органу фізичного насильства під час його затримання 13 листопада 2025 року в цьому кримінальному провадженні; 4) встановити, що вилучення мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy S23 Ultra» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , належного ОСОБА_7 , в цьому кримінальному провадженні, відбулось 13 листопада 2025 року о 14:40 год.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22.12.2025 року вищевказану скаргу, подану в порядку ст.206 КПК України, задоволено частково.

Вирішено встановити, що фактичне затримання ОСОБА_7 , за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України відбулось 13.11.2025 о 14:40 год. Також доручено ТУ ДБР, розташованому у місті Львові, провести перевірку за повідомленими підозрюваним ОСОБА_7 фактами його не задокументованого затримання, застосування до нього ( ОСОБА_7 ) під час затримання фізичного насильства, позапроцесуального вилучення із застосуванням фізичного насильства працівниками правоохоронних органів, у тому числі працівниками прикордонної служби, належного ОСОБА_7 мобільного телефону марки «Samsung Gаlаxy S23 Ultra», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з отриманням доступу до інформації, охоронюваної законом таємниці у цьому мобільному телефоні, що була захищена паролем, порушення таємниці листування (спілкування), що передається засобами зв`язку, та права на повагу до приватного і сімейного життя, тимчасове протиправне вилучення та незаконне заволодіння працівниками правоохоронного органу (прикордонної служби) автомобілем марки «Джип Черокі», номерний знак НОМЕР_3 , володільцем якого є ОСОБА_7 . В решті вимог скарги, - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням сторона обвинувачення та сторона захисту подали апеляційні скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі посилаючись на незаконність судового рішення просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні скарги, поданої стороною захисту.

В апеляційній скарзі зазначено про те, що ОСОБА_7 13.11.2025 о 22:58 год. було затримано в порядку п.2 ч.1 ст.208 КПК України, а 14.11.2025 о 11:30 год. оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.11.2025 ОСОБА_7 був затриманий о 22:58 год. 13.11.2025, а підставою для затримання зазначено п.2 ч.1 ст.208 КПК України. ОСОБА_7 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.42 КПК України, про що міститься його підпис у цьому протоколі. Повідомлено також його родичів. Сам же протокол підписаний ОСОБА_7 та його захисником без будь-яких зауважень. Окрім того, ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду від 14.11.2025 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави. Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ані ОСОБА_7 , ані його захисник не повідомляли слідчого суддю про факти можливих протиправних дій з боку працівників правоохоронних органів.

Окрім того, прокурор зазначає про те, що главою 26 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, до переліку яких не віднесено скарги на незаконне затримання. Вважає, що КПК України не наділяє слідчого суддю чи суд повноваженнями щодо визнання затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, незаконним. Водночас, ст.206 КПК України визначає загальні обов`язки судді захисту прав людини. Згідно із правовою позицією, висловленою Об`єднаною палатою ККСВС у постанові від 27.05.2019 в справі №766/22242/17, положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Проте, під час обрання запобіжного заходу 14.11.2025 від підозрюваного чи його захисника будь-яких скарг не надходило, а слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, і при цьому, в судовому рішенні зазначив час затримання ОСОБА_7 13.11.2025 о 22:58 год.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор вважає, що законність затримання особи окремому оскарженню, поза межами розгляду питання про застосування запобіжного заходу, не підлягає. Однак, слідчий суддя проігнорував таку обставину та відповідно прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення скарги сторони захисту. Тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволення скарги.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі вважає рішення слідчого судді незаконним в частині відмови у задоволенні їх скарги, а саме щодо визнання незаконним затримання ОСОБА_7 , та встановлення дійсних дати і часу вилучення в нього мобільного телефону.

Зазначає, що слідчим суддею встановлено, що дійсним часом затримання ОСОБА_7 є 13.11.2025 о 14:40 год. , а не 22:58 год., як це зазначено у протоколі затримання. Однак, лишається незрозумілими підстави відхилення вимог сторони захисту про констатацію дійсного часу вилучення у ОСОБА_7 мобільного телефону, які були вилучені відразу ж після його затримання о 14:40 год. Саме ж затримання ОСОБА_7 було незаконним. Проте, слідчий суддя та це належної уваги не звернув та відмовив у задоволенні таких вимог скарги.

Окрім того, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі зазначає про те, що оскаржувана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку з огляду на те, що порушені в скарзі вимоги були відхилені слідчим суддею, а вони стосуються істотного обмеження прав і свобод підозрюваного ОСОБА_7 у період його не задокументованого затримання, впродовж якого він був обмежений у праві на захист, не був обізнаний зі своїми процесуальними правами та гарантіями, зазнав втручання в таємницю кореспонденції та піддавався нелюдському й жорстокому поводженню з боку працівників правоохоронних органів.

Посилаючись на вищенаведене, захисник підозрюваного просить оскаржувану ухвалу в частині відмови вимог сторони захисту скасувати та постановити нову, якою їх скаргу задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційних скарг, сторону захисту та сторону обвинувачення з приводу апеляційних доводів, наведених в апеляційних скаргах, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст.9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований КПК України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Питання щодо оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані нормами чинного кримінального процесуального закону, які є спеціальними по відношенню до загальних.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями ст.309 КПК України, і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції було встановлено, що можливості оскарження ухвал слідчого судді, які прийняті за наслідками розгляду скарги в порядку ст.206 КПК України, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Вимогами ч.1 ст.309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування. До числа цих ухвал не відносяться ухвали слідчого судді щодо скарг, поданих у порядку ст.206 КПК України.

Частина 2 ст.309 КПК України визначає, окрім іншого, яке явно не стосується цього випадку, що під час досудового розслідування в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про задоволення або відмову у задоволенні скарги, поданої у порядку ст.206 КПК України. При цьому перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування до слідчого судді, визначено у ст.303 КПК України.

Проте, на відміну від порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачених ст.303-308 КПК України, ст.206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Відповідно до ч.2-5 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Отже, ст.206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

А тому, наведені вище положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Враховуючи викладене й беручи до уваги те, що адвокат ОСОБА_8 подав скаргу саме в порядку ст.206 КПК України, а не в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченому ст.303-308 КПК України, ухвала слідчого судді про часткове задоволення скарги, поданої у порядку ст.206 КПК України, у цьому випадку не є такою, що підлягає апеляційному оскарженню на підставі ст.309 КПК України.

Оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст.206 КПК України, у переліку, передбаченому ст.309 КПК України, відсутня, то її оскарження в апеляційному порядку кримінальним процесуальним законом не передбачено, що відповідно є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.05.2019 у справі № 766/22242/17).

Тобто, ухвала слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2025 року не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала ВС від 19.03.2018 у справі №439/1271/17, постанова ВС від 23.10.2018 у справі №180/210/17).

Цей висновок ґрунтується на тому, що ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і, які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України.

Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23.01.2019 у справі №738/1482/16-к).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги сторони обвинувачення та сторони захисту у даному провадженні не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Оскільки апеляційне провадження закривається судом з підстав неможливості оскарження судового рішення, то відповідно подані прокурором та захисником підозрюваного апеляційні скарги разом з усіма доданими до них матеріалами підлягають поверненню особам, які їх подали.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.376, 399, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора, та захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року, яка постановлена в межах кримінального провадження, 13.11.2025 внесеному до ЄРДР за №0000610 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 України, - закрити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами прокурора, та захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 грудня 2025 року, яка постановлена в межах кримінального провадження, 13.11.2025 внесеному до ЄРДР за №0000610 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 України.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати особам, які подали апеляційні скарги, разом з апеляційними скаргами та усіма доданими до них матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді