Справа № 638/3722/25
Провадження № 1-кп/638/915/26
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , неповнолітнього ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

психолога ОСОБА_11 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова кримінальне провадження № 0000119 від 19 червня 2024 року з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000119 від 19 червня 2024 року, з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, яке мотивоване тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України, за епізодами, які мали місце взимку 1998-1999 рр., навесні 1990 року, навесні 2018 року, в червні 2018 року (2 епізоди), липні 2018 року, навесні 2019 року, восени 2019 року (3 епізоди), в серпні 2020 року, взимку 2021 року. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 28.09.2024 року відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 (шістдесят) днів, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Прокурор зазначає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, оскільки обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе перешкоджати встановленню істини у справі, продовжити злочинну діяльність, ухилятись від слідства та суду. Крім того, фактичні обставини вчинення злочинів свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України підставами і метою запобіжного заходу. Враховуючи фактичні обставини вчинення інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, дані про особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку, реальне існування ризиків, прокурор вважає, що запобігти цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, неможливо, оскільки такі заходи можуть призвести до неможливості досягнення завдань кримінального провадження, а також забезпечення судового розгляду в розумні строки та щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав письмову заяву-клопотання, в якій виклав свої заперечення проти клопотання прокурора. По-перше, висунуте обвинувачення не обґрунтоване, не підтверджене жодним доказом, окрім показів потерпілих. Сторона обвинувачення не має жодного реального доказу вчиненні інкримінованих правопорушень. По-друге, ризиків, про які зазначає прокурор, немає, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Обвинувачений зазначає, що доводи клопотання про те, що його відмова співпрацювати з органом досудового розслідування є доказом наявності ризиків, є безпідставними, оскільки він прокурору не довіряє, вважає, що у нього упереджене ставлення до нього. По-третє, не має жодних намірів переховуватися від суду, перешкоджати здійсненню правосуддя іншим чином, має намір і готовий брати активну участь у розгляді справи на всіх судових засіданнях. Крім того, не має навіть об`єктивної можливості переховуватися від суду, оскільки не має для цього коштів та документів. По-четверте, ризик впливу на потерпілих ґрунтується на припущеннях. Обвинувачений зазначив, що не має наміру спілкуватися, зустрічатися та чинити тиск на будь-якого потерпілого, тим більше, навіть якби мав такий намір, то не знає ані їх адрес, ані засобів зв`язку. Отже, ризиків немає, прокурор їх всупереч вимогам ст. 199 КПК України не довів. Обвинувачений вважає, що єдиною метою тримання його під вартою є перешкоджання належним чином реалізувати своє право на захист, зокрема самостійно підібрати собі кваліфікованого захисника та зібрати докази своєї невинуватості. У зв`язку з викладеним ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який домашній арешт.

У судовому засіданні ОСОБА_6 свою заяву-клопотання підтримав, проти клопотання прокурора заперечував, просив змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт або будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечувала, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 клопотання прокурора підтримали, проти клопотання обвинуваченого заперечували. Потерпілий неповнолітній ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_10 поклалися на розсуд суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання сторін, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими, тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

В подальшому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2025 року на 60 днів до 29 січня 2026 року без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається з копії ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2024 року, метою застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Станом на день проведення судового засідання судом не встановлено наявність обставин, які свідчать про усунення або зменшення ризиків, які були підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою. При цьому, прокурором доведено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі, передбачених ч. 4, 6 ст.152 КК України, які є особливо тяжкими, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Як встановлено під час судового засідання, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, одружений, має двох повнолітніх дітей, має зареєстроване та фактичне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий. Вказані обставини хоча і свідчать про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, проте не свідчать про такий ступінь їх стійкості, який би зміг нівелювати ризик переховування від суду та правоохоронних органів

Також стороною захисту не наведено аргументів та не надано доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_6 за час перебування під вартою настільки змінилися соціальні зв`язки та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, щоб стверджувати, що ризик переховування від суду та правоохоронних органів повністю зник або частково нівелювався.

Судом враховано, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , посягають на здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпеку людини, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні, що свідчить про наявність справжнього суспільного інтересу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_6 дій, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

На підставі викладеного, суд вважає, що сукупність зазначених вище обставин, а саме тяжкість можливого покарання, відсутність саме міцних соціальних зв`язків, суспільна небезпечність інкримінованих діянь, свідчать про те, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Продовження існування ризику впливу на потерпілих у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі та усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може безпосередньо або через сторонніх осіб незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні з метою їх зміни їх показань на свою користь. Судом враховано, що ОСОБА_6 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, а тому йому відомі анкетні дані потерпілих, засоби зв`язку та їх місцезнаходження. Крім того, існування цього ризику обумовлене процедурою отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). Таким чином, ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Отже, існування ризику незаконного впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні також підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_6 (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується обставинами вчинення інкримінованого йому правопорушення. З одного боку суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, проте з іншого боку суд не може залишити поза увагою значну кількість (понад десять) епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 , за якими йому висунуто державне обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про схильність останнього до кримінально-противоправної поведінки.

Суд наголошує, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду клопотання та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доказів щодо неможливості подальшого утримання ОСОБА_6 в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я суду не надано.

Щодо клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, то суд зазначає, що застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту, не зможуть нівелювати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки наслідки порушення цих запобіжних заходів є неспівставними з тяжкістю можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , що в сукупності з відсутністю міцних соціальних зв`язків може створити передумови для переховування ОСОБА_6 від суду та правоохоронних органів, незаконного впливу на потерпілих особисто або за допомогою третіх осіб, продовження злочинної діяльності або вчинення іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням усіх обставин справи, виходячи з того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд дійшов висновку, що ризики, які були встановлені при застосуванні запобіжного заходу, продовжують існувати, і при цьому їх настанню неможливо запобігти застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З огляду на те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 пов`язані із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, не визначає обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. 177-178, 183, 197, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 0000119 від 19 червня 2024 року, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 21 березня 2026 року без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22 січня 2026 року о 09 год. 30 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3