КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6431/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яке вилучено 08.07.2025 під час проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Iphone «16 ProMax» EID НОМЕР_4, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , сім-картку з номером мобільного телефону НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року.

В поданій апеляційній скарзі, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000045.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді про накладення арешту на мобільний телефон, що належить ОСОБА_6 , є необґрунтованою, надмірною та такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Арешт було накладено на майно особи, яка не має процесуального статусу підозрюваної чи обвинуваченої, перебувала у приміщенні лише випадково, добровільно надала мобільний телефон та надала доступ до його вмісту.

Телефон не є самостійним доказом, а лише технічним носієм інформації, копіювання якої не потребує тривалого вилучення чи обмеження права власності. Арешт майна в даному випадку не є а ні необхідним, а ні пропорційним засобом забезпечення кримінального провадження. Його застосування суперечить засадам змагальності, розумності строків та мінімального втручання у права особи, закріпленим у статтях 2, 7, 8, 28, 98, 170, 174 КПК України.

Також апелянт зазначає, що вилучене майно не згадане в ухвалі слідчого судді як предмет, що підлягає обшуку чи вилученню.

Кримінальне провадження № 0000045 розпочате у 2020 році, тоді як вилучений мобільний телефон є моделлю Apple iPhone 16 Pro Мах, яка випущена на ринок у 2024 році.Також, доцільним постає питання які процесуальні дії відбувались протягом 5 років, кому були вручені підозри, яке майно було вилучене.

Таким чином, даний пристрій не існував на момент вчинення злочину, не міг бути знаряддям, засобом чи результатом злочинної діяльності, не є доказом жодної обставини, що має значення для цього кримінального провадження. Відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок між телефоном та фактом злочину.

У разі якщо слідчий суддя дійде висновку про наявність підстав для накладення арешту на мобільний телефон марки Apple iPhone16 ProМах, сторона захисту, керуючись принципом пропорційності та з метою мінімізації втручання у право власності, просить застосувати менш обтяжливий спосіб арешту, передбачений ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме - передати вказаний телефон на відповідальне зберігання законній власниці - ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що власник майна та його представник не були присутні під час проголошення оскаржуваної ухвали, з її змістом ознайомилися лише 31.07.2025 після отримання повної її копії.

В судове засідання, власник майна та її представник, не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали. Проте, від представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду у відсутність його та власника майна на підставі матеріалів провадження та письмових доводів апеляційної скарги.

З урахуванням зазначеного, думки прокурора, який не заперечував щодо апеляційного розгляду у відсутності власника майна та її представника, а також строків розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 422 КПК Українита вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності власника майна та її представника.

Прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , подано письмові заперечення на вказану апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Також прокурором в даних запереченнях зазначено, що 09.07.2025 вищевказаний мобільний телефон оглянуто, про що складено відповідний протокол огляду. В ході огляду встановлено, що вилучені матеріальні об`єкти зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також містять відомості, які можуть бути використані, як доказ під час досудового розслідування.

Постановою слідчого від 09.07.2025 призначено судову експертизу комп`ютерної техніки та програмних продуктів, проведення якої доручено експертам Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України.

На вирішення експертів поставлено питання щодо копіювання всієї наявної та відновлення видаленої інформації з наданого на дослідження об`єкту мобільного телефону Iphone «16 ProMax» EID НОМЕР_4, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Крім того, свідок ОСОБА_10 , який у період 2016-2024 був співзасновником Towtechimex 8Р Z.O.O., у ході допиту 06.08.2025 підтвердивзв`язок Towtechimex 8Р Z.O.O., до схеми вивезення, постачання вугілля з тимчасово окупованої території України.

Отже, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно та належним чином мотивував своє рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги та письмові заперечення прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року, які викладені в клопотанні представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, що за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000045 від 20.11.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 438 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні щодо восьми осіб складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вищевказані особи та інші невстановлені особи скориставшись окупацією РФ частини території Донецької та Луганської областей України, з корисливих мотивів та метою, вчинили порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - привласнення майна, що не викликане військовою необхідністю і вчинене незаконно, а саме:

- у період щонайменше з 27.02.2017 та до червня 2018 року привласнення майнових комплексів підприємств приватної форми власності, що перебували на тимчасово окупованій території України, без військової необхідності, в порушення положень статті 46 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 та відповідно до ст. 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 є серйозним порушенням норм МГП;

- у період з травня 2017 року та щонайменше до серпня 2021 року масштабне вилучення публічного нерухомого майна, яке не виправдано військовою необхідністю, шляхом організації видобутку та вивезення корисних копалин загальнодержавного значення - кам`яного вугілля, з тимчасово окупованих територій України до РФ, з подальшим їх продажем підприємствам держави-агресора та експорту до інших Держав світу, а не для потреб окупаційної влади чи населення окупованих територій, в порушення положень ст. 23 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 та відповідно до ст. 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, що є серйозним порушенням норм МГП.

З метою виконання розробленого злочинного плану, вищевказаними особами створено та залучено наступні підконтрольні їм підприємства:

- ЗАТ «Внешторгсервіс» (мовою оригіналу ЗАО «Внешторгсервис») (невизнана республіка Південна Осетія) до складу якого увійшли привласнені майнові комплекси підприємств приватної форми власності, що здійснювали виготовлення металопродукції, коксохімічної продукції, а також видобування вугільної продукції та на базі яких створено філіали ЗАТ «Внешторгсервіс» з метою забезпечення їх діяльності;

- ТОВ «Компанія «Газ-Альянс» (мовою оригіналу - ООО «Компания «Газ-Альянс») (Російська Федерація), ТОВ «Фретензіс» (мовою оригіналу - ООО «Фретензис») (Російська Федерація), якій здійснювали продаж вугільної, коксохімічної продукції на адресу підприємств РФ, а також на адресу підконтрольної компанії «Vartech Enterprise Limited» (Гонконг, Китай), яка здійснювала продаж такої продукції іншим країнам світу;

- ДП «ТД «Восточний Єнерго-Альянс» (мовою оригіналу - ГП «ТД «Восточный Енергоальянс») (м. Луганськ) та ДП «РЦ «ТД «Уголь Донбасса» (мовою оригіналу - ГП «РЦ «ТД «Уголь Донбасса») (м. Донецьк), які залучені для акумулювання видобутого кам`яного вугілля з метою його подальшого вивезення з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації.

Водночас, вивезення кам`яного вугілля, металургійної та коксохімічної продукції з тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей здійснювалось залізничним транспортом через неконтрольовані ділянки державного кордону України до залізничних станцій Російської Федерації, де сортувалось на майданчиках зберігання, вантажилось до залізничних вагонів та постачалося суб`єктам господарювання на території Російської Федерації та експортувалося до інших країн.

Так, з метою продажу видобутої на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей вугільної продукції, та виготовленої на захоплених підприємствах металопродукції та коксохімічної продукції, протягом 2017-2018 років укладено договори поставок між Філіями ЗАТ «Внешторгсервіс», «ДП «ТД «Восточний Єнерго-Альянс», «ДП «РЦ «ТД «Уголь Донбасса» з однієї сторони та ТОВ «Компанія «Газ-Альянс» і ТОВ «Фретензіс» з іншої сторони.

На підставі укладених договорів:

- з травня 2017 року по серпень 2021 року видобуто та вивезено з тимчасово окупованої території України до РФ вугільної продукції в загальній кількості щонайменше 6 566 018,509 т, на суму 14 561 182 590 російських рублів (далі - рублів), що по курсу НБУ на день оформлення митних декларацій становить 6 068 945 200,77 гривень (227 607 364,34 доларів США (далі - доларів);

- з листопада 2017 року по грудень 2020 року на захоплених майнових комплексах підприємств на тимчасово окупованій території України виготовлено та вивезено до РФ металургійної продукції в загальній кількості щонайменше 3 993 744,348 т на суму 114 818 462 873 рублів, що по курсу НБУ на день оформлення митних декларацій становить 47 339 492 296,64 гривень (1 780 735 538,72 доларів);

- з квітня 2018 року по грудень 2020 року на захоплених майнових комплексах підприємств на тимчасово окупованій території України виготовлено та вивезено до РФ коксохімічної продукції в загальній кількості 294 336,596 т на суму 4 175 574 310 рублів, що по курсу НБУ на день оформлення митних декларацій становить 1 669 586 249,71 гривень (62 765 165,04 доларів).

Після вивезення ТОВ «Компанія «Газ-Альянс» та ТОВ «Фретензіс» кам`яного вугілля, металургійної та коксохімічної продукції за межі митної території України з тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей, його кінцевими отримувачами були суб`єкти господарювання на території РФ та інших країн світу.

Так, установлено, що вугілля видобуте ймовірно на тимчасово окупованій території України постачалось ТОВ «Компанія «Газ-Альянс» та ТОВ «Фретензіс» на адресу «Vartech Enterprise Limited», однак вантажоотримувачем вказаного вугілля, у тому числі, є компанія Towtechimex SP Z.O.O. (Республіка Польща).

Також є достатні підстави вважати, що Towtechimex SP Z.O.O. здійснювала фінансово-господарські операції з ТОВ «Компанія «Газ-Альянс», ЗАТ «Внешторгсервіс» та ТОВ «Фретензіс» щодо придбання/продажу металопродукції та коксохімічної продукції.

В той же час установлено, що засновниками та фактичними контролерами компанії Towtechimex SP Z.O.O. щонайменше з 2017 по 2019 рік (у період вчинення кримінального правопорушення) являлись громадяни України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки ОСОБА_11 являвся засновником та фактичним контролером компанії TowtechimexSP Z.O.O. (Республіка Польща), органом досудового розслідування до Шевченківського районного суду м. Києва подано клопотання про проведення обшуку за адресою його фактичного проживання.

За результатами розгляду клопотання слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва, винесено ухвалу від 10.06.2025 якою клопотання задоволено частково та надано дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщенні (квартирі) за місцем фактичного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукування знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, речей та документів, щодо фінансово- господарської діяльності по взаємовідносинам Towtechimex SPZ.O.O. (Республіка Польща) з компаніями ТОВ «Компанія «Газ-Альянс», ЗАТ «Внешторгсервіс», ТОВ «Фретензіс», «VartechEnterprice Limited», за період з 20.02.2014 по 28.06.2024, а саме: договорів купівлі/продажу плавикового шпату, вугільної, металургійної та коксохімічної продукції, додатків до цих договорів, додаткових договорів, актів приймання-передачі, сертифікатів якості, документів, які підтверджують походження товарів, специфікацій, довіреностей, митних декларації, вантажно митних декларацій форми МД-2, МД-3, МД-6 та додатки до них, товаро-транспортних документів на перевезення (залізничні накладні, коносаментів, зовнішньоекономічних контрактів, рахунків (інвойсів), документів, що підтверджують ціну товару.

08.07.2025 на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2025, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . На момент початку обшуку у квартирі знаходились ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так під час обшуку виявлено мобільний телефон Iphone «16 РгоМах» EID НОМЕР_4, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , пароль від якого наданий нею добровільно, в ході огляду якого в додатку для електронної пошти виявлено листування з адресатами: ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_5 в якому надсилались документи з відомостями щодо фінансово-господарської діяльності.

Враховуючи викладене, оскільки у вказаному телефоні наявне листування з адресатами електронної пошти ймовірно представників компанії TowtechimexSP Z.O.O., що причетна до протиправної діяльності, в якому містяться документи з відомостями про фінансово-господарську діяльність, а також те, що на мобільному телефоні можуть бути наявні інші видалені документи з такими відомостями щодо вказаного підприємства, які можливо відновити з допомогою спеціального обладнання, прийнято рішення про вилучення вказаного мобільного телефону, оскільки були достатні підстави вважати, що на ньому містяться сліди кримінального правопорушення, а також у зв`язку з тим, що необхідною умовою проведення експертного дослідження є надання мобільних терміналів систем зв`язку (мобільних телефонів) разом з інформацією, що на них міститься.

10.07.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000045 від 20.11.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: на майно, яке належить ОСОБА_6 , та яке вилучено 08.07.2025 під час проведення обшуку на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2025 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Iphone «16 ProMax» EID НОМЕР_4, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , сім-картку з номером мобільного телефону НОМЕР_3 .

З урахуванням вищенаведеного, в клопотанні прокурор також вказав на те, що в подальшому 09.07.2025 постановою слідчого вилучений мобільний телефон разом з сім картою визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, збереження речових доказів, а також у зв`язку з тим, що у мобільному терміналі (телефоні) Iphone «16 ProMax» EID НОМЕР_4, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , сім-картку з номером мобільного телефону НОМЕР_3 наявні сліди кримінального правопорушення та існує необхідність у проведенні експертного дослідження, надавши на дослідження мобільний термінал разом із інформацією на ньому, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

18.07.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яке вилучено 08.07.2025 під час проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Iphone «16 ProMax» EID НОМЕР_4, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , сім-картку з номером мобільного телефону НОМЕР_3 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000045 від 20.11.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 438 КК України, слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання та надані матеріали кримінального провадження, прийшов до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Надані прокурором дані в протоколі обшуку, висновки в постанові від 09.07.2025 року про визнання вилученого майна речовими доказами, те, що фактичні дані, які містяться, дають підстави для висновків на даній стадії, що майно є засобом чи знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим їх вилучення узгоджується з правилам ст. 168 КПК України.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя врахував й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, обсяг фактичних обставин кримінального провадження, даних на підтвердження, що виявлене майно містить на собі сліди злочину, з метою збереження речових доказів та проведення експертиз, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 09.07.2025 року, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні як на речові докази.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000045 від 20.11.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 438 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в кримінальному провадженні №0000045 від 20.11.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 1 ст. 438 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 ,строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4