УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 991/10675/24

провадження № 51-3754 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Апеляційної плати Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2025 року,

встановив:

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 31 березня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України та прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка полягає у не розгляді його заяви про визнання потерпілим.

Ухвалою Апеляційної плати Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2025 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 31 березня 2025 року.

Крім того, ухвалою Апеляційної плати Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_5

ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Водночас, відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Наведене обґрунтування вимог ОСОБА_4 викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухвалою Апеляційної плати Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2025 року, якою закрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 31 березня 2025 року, не зазначає, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанціїта не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, та як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судом рішення і чому їх слід відносити до підстав для його скасування касаційним судом згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370,404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Також ОСОБА_4 зазначає у касаційній скарзі, що оскаржує ухвалу Апеляційної плати Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні його заяви про відвід судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_5 . Проте вказане судове рішення не може бути предметом касаційного оскарження згідно норм ч. 2 ст. 424 КПК України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду цього провадження.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Натомість, у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_4 просить, зокрема, скасувати не тільки ухвалу Апеляційної плати Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2025 року, а й всі ухвали цього суду після події злочину 04 серпня 2020 року, чим допускає протиріччя, із врахуванням змісту його касаційної скарги.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Апеляційної плати Вищого антикорупційного суду від 23 червня 2025 року залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3