ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001073 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 жовтня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, освіта середня, раніше не судимого; офіційно не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ст.128 КК України, як заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку ОСОБА_7 , 04 серпня 2024 року, близько 01 години 30 хвилин, перебував біля воріт домоволодіння АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті неприязних стосунків виник словесний конфлікт з потерпілою ОСОБА_10 , під час якого обвинувачений погрожував потерпілій фізичною розправою. Після цього, під час конфлікту, обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс потерпілій один удар лівою ногою в низ живота (ділянку над лоном), від якого ОСОБА_10 втратила рівновагу та позадкувавши, впала на ліву ногу, підвернувши її, опинившись в положенні напівсидячи. Таким чином, в результаті злочинної недбалості обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому п`ятої плеснової кістки лівої стопи, двох синців над лоном та на тилі лівої стопи, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я, понад 21 добу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду першої інстанції змінити в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь неї в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн., в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі 45212 грн.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги потерпіла посилається на те, що суд приймаючи рішення в частині цивільного позову, не надав належної оцінки тому, що до позовної заяви нею були долучені квитанції на придбання ліків, які є належними та допустимими доказами, а також тому, що вона не могла фізично виконувати роботу через спричиненні їй тілесні ушкодження та вимушена була взяти відпустку без збереження заробітної плати, а відтак суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченого матеріальних витрат на лікування та недоотриманої нею заробітної плати.

Крім того, потерпіла і не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та вважає, що вказана сума є недостатньою, оскільки суд не надав належної уваги на те, що внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я,вона зазнала фізичного болю, психологічного травмуючого фактору неправомірних дій обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні представник потерпілої підтримав апеляційну скаргу потерпілої, просив її задовольнити та вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову.

Прокурор частково підтримала апеляційну скаргу потерпілої та просила вирок суду першої інстанції змінити в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, збільшивши суму відшкодування до 20000 грн.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпіла, належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явилася.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію її дій, а також закону України про кримінальну відповідальність при призначені обвинуваченому покарання, колегією суддів не встановлено.

Щодо обґрунтованості вирішення судом у цьому кримінальному провадженні цивільного позову, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

З матеріалів кримінального провадження видно, що потерпілою ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого, в якому остання просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування майнової шкоди 45212 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень та іншій частині позовних вимог потерпілої відмовив.

Відмовляючи в задоволенні цивільного позову потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого майнової шкоди, суд виходив з того, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження, однак потерпілою не було надано належних доказів того, що витрати, пов`язані з придбанням ліків на суму 16212 грн. понесла внаслідок дій обвинувачено, й з наданих потерпілою документів неможливо встановити причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого та наслідками у вигляді недоотриманої заробітної плати в сумі 29000 грн.

З вказаними висновку суду погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, другої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Як доказ тимчасова втрата працездатності повинна посвідчуватись листком тимчасової непрацездатності (лікарняним листком), який видається відповідним лікувальним закладом.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Беручи до уваги зазначене та відсутність наданих цивільних позивачем допустимих доказів того, що прибані нею ліки на суму 16212 грн. були необхідними для лікування завданих їй тіленсих ушкоджень обвинуваченим, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні цивільного позову в цій частині.

З аналогічних підстав суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про не надання потерпілої належних доказів причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого та наслідками у вигляді недоотриманої заробітної плати в сумі 29000 грн., а надані нею довідка №ВР000000023 від 27.09.2024 року, видана ТОВ Верхівцевський олійноекстракційний завод, що долучена до цивільного позову в якості доказу за вказаною вимогою, та наказ про надання відпустки від 08.05.2024 лише підтверджує період перебування її у відпустці без збереження заробітної плати.

Що стосується цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини кримінального провадження, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції частково задовольняючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, належним чином не зважив на всі наведені потерпілою у позові доводи, а саме тяжкість понесених моральних страждань, їх тривалість, та належним чином не обґрунтував прийняте рішення.

З матеріалів провадження видно, що потерпілою в порядку ст.128 КПК України заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй кримінальним правопорушенням, внаслідок спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що призвели до тривалого розладу здоров`я, понад 21 добу.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого на її користь 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Між тим, враховуючи фактичні обставини провадження, характер та обсяг фізичних та моральних страждань, спричинених потерпілій обвинуваченим внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, суд апеляційної інстанції вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу потерпілої та збільшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди, до 20000 грн., що буде відповідати принципам законності та справедливості.

З огляду на викладе, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої є частково обгрунтованою, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 жовтня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині вирішення цивільного позову.

Збільшити суму, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди до 20000 (двадцяти тисяч) грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4