У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мінськ Білорусь, мешкає в АДРЕСА_1 , є особою, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000874.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20.01.2026 р., з визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням вимог ст. ст. 2, 177, 178, 183, 194 КПК України, без належного мотивування та індивідуальної оцінки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На думку апелянта в ухвалі фактично відсутній аналіз кожного з наведених прокурором ризиків, не вказано, які саме ризики суд визнав доведеними та на підставі яких конкретних доказів.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, захисник вказує, що суд послався лише на тяжкість інкримінованого злочину та можливу суворість покарання, що не може бути самостійною підставою для тримання під вартою. При цьому, ОСОБА_5 має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки дружину, двоє повнолітніх дітей, працює механізатором у ПП «Вовк», позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Ризик знищення, сховання чи спотворення речей і документів, що мають значення для кримінального провадження, на думку сторони захисту, є безпідставними, оскільки вже проведений обшук за місцем мешкання підозрюваного, усі речі й документи вилучені та на них накладено арешт.

Ризики незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не конкретизовані. Факт знайомства з окремими свідками, не свідчить про намір чи реальну можливість незаконного впливу на них. ОСОБА_5 не має зв`язків з кримінальним середовищем, не володіє ресурсами чи статусом, які б реально дозволяли чинити тиск на свідків. Формулювання про можливе перешкоджання іншим чином взагалі не розкрито, не наведено жодного механізму чи прикладу такої поведінки.

Стверджуючи про ризик продовження злочинної діяльності або вчинення нових злочинів, сторона обвинувачення, на переконання захисту, не навела жодних об`єктивних даних. Навпаки, відсутність попередніх судимостей, сталий спосіб життя, офіційна зайнятість, міцні соціальні та сімейні зв`язки свідчать про низьку ймовірність такого ризику.

Захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції не перевірив можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, у виді домашнього арешту, особистого зобов`язання або застави в меншому розмірі, з урахуванням віку особи, наявності соціальних зв`язків та відсутності судимостей.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Первомайським РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000874, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи всупереч положень Постанови КМУ «Про затвердження Положення про дозвільну систему» від 12.10.1992 р. № 576, Наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» від 21.08.1998 р. № 622, у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці, у невстановлений час, але не пізніше 22.11.2025 р., та у невстановлений спосіб, у невстановленої особи, незаконно придбав боєприпаси, а саме: гранату типу М 67 та корпус ручної гранати типу Ф-1.

Далі, незаконно придбані боєприпаси ОСОБА_5 незаконно переніс до свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав, при цьому маючи намір на їх подальший незаконний збут.

Виконуючи задумане, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 22.11.2025 р. близько 15.15 год., більш точного часу не встановлено, з метою отримання грошових коштів за незаконний збут боєприпасів, за адресою АДРЕСА_1 , зустрівся з ОСОБА_8 та за грошові кошти в сумі 10 000 грн. незаконно збув останньому боєприпаси, а саме: гранату типу М 67, яка відноситься до ІІ (небезпечний) категорій вибухонебезпечності та корпус ручної гранати типу Ф-1, яка відносяться до ІІІ (обмежено небезпечної) категорії вибухонебезпечності.

Після цього ОСОБА_8 , діючи під контролем правоохоронних органів, добровільно видав працівникам поліції гранату типу М 67 та корпус ручної гранати типу Ф-1, які являються боєприпасами та відносяться до ІІ (небезпечної) та ІІІ (обмежено небезпечної) категорії вибухонебезпечності відповідно.

23.11.2025 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для визначення підозрюваному застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів допиту свідка ОСОБА_9 , затримання ОСОБА_5 від 22.11.2025 р., обшуку від 22.11.2025 р., довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд дійшов висновку про існування сукупності процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які в умовах цього кримінального провадження є достатніми для застосування саме такого запобіжного заходу.

Так, ризики, які свідчать про ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню підозрюваним у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є наявними у разі встановлення реальної можливості вчинення відповідних дій. При цьому закон не вимагає доведення того, що підозрюваний обов`язково вчинить такі дії, однак потребує об`єктивних даних, які підтверджують таку можливість у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення пов`язаного з незаконним збутом бойових припасів за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. З огляду на характер пред`явленої підозри, а також на те, що злочин вчинено в умовах воєнного стану, тому існує обґрунтований ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційний суд враховує, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, місцезнаходження всіх доказів не встановлено, зокрема не з`ясовано джерел надходження бойових припасів, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Отже, сукупність викладених обставин дає підстави вважати, що рішення слідчого судді ухвалено обґрунтовано, з урахуванням усіх релевантних факторів, і відповідає вимогам закону щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваного ОСОБА_5 соціальних зв`язків та відсутність судимостей не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про пом`якшення підозрюваному ОСОБА_5 застосованого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3