ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001421, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, неодруженого, раніше судимого:

-23 січня 2025 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Провадження № 11-кп/822/269/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_9

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано ОСОБА_6 невідбуте покарання за вироком Чернівецького районного суду м. Чернівці від 23 січня 2025 року та остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень у дохід держави, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України визначено виконувати самостійно.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироку законної сили залишено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту в період з 21:00 год. до 06:00 год.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, 25 квітня 2025 року о 14 год 14 хв., ОСОБА_6 , переслідуючи корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в дворі біля будинку за адресою м. Чернівці, вул. Проспект Незалежності, 113, з метою особистого збагачення, діючи умисно, протиправно, в умовах воєнного стану, використовуючи мобільний телефон потерпілого ОСОБА_10 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, без відома потерпілого, увійшов в додаток «Приват24», знаючи пароль від додатку, та здійснив перерахунок грошових коштів з банківської карти за № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_10 в сумі 17 000 гривень, на банківську картку № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , якому обставини цього злочину не були відомі.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця вчинення злочину пішов у невідомому напрямку, грошовими коштами в сумі 17 000 гривень розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_10 шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

На вказаний вирок суду першої інстанції перший заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням поданих змін, не заперечуючи кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вирок слід змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , а саме, виключити з його резолютивної частини положення статті 71 КК України.

Апеляційні доводи мотивує тим, що відповідно до інформації Першотравневого районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області, ОСОБА_6 08 вересня 2025 року знятий з профілактичного обліку у зв`язку зі сплатою штрафу.

Оскільки наразі покарання за попереднім вироком повністю відбуте ОСОБА_6 , порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч.1 ст. 71 КК України та ч. 3 ст. 72 КК України щодо такого, не застосовуються.

Призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків з приєднанням до покаранням за новим вироком штрафу, призначеного йому за попереднім вироком, який наразі вже сплачено, фактично призведе до повторного призначення такого.

Просить виключити із указаного вироку, при призначенні ОСОБА_6 остатчного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, рішення про повне приєднання невідбутої частини покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2025 року у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши усі доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій жодним з учасників провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Що стосується дотримання судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів встановлено наступне.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, визначив покарання за сукупністю вироків та повністю приєднав невідбуте покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2025 року і остаточно призначив покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень у дохід держави, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України визначив виконувати самостійно.

Разом з цим, у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно положень ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає несамостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою закону не допускається.

Аналогічну правову позицію містить постанова Верховного суду у справі №243/2528/19 від 26 травня 2020 року.

А тому, прийнявши рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із іспитовим строком три роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції, на підставі ст.ст. 409, 413 КПК України, підлягав зміні, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, згідно листа №1296/44/8/1-25 від 11 вересня 2025 року Першотравневого районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області, ОСОБА_6 08 вересня 2025 року знятий з профілактичного обліку у зв`язку зі сплатою штрафу.

Наведені обставини підтверджуються оригіналами квитанцій, які були долучені обвинуваченим ОСОБА_6 до матеріалів кримінального провадження на стадії апеляційного перегляду.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового вироку з призначенням ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків з приєднанням до покарання за новим вироком штрафу, призначеного засудженому за попереднім вироком, може фактично призвести до повторного призначення штрафу, який вже був сплачений під час апеляційного розгляду.

Іншими словами, сплатою у повному розмірі штрафу, призначеного за попереднім вироком, до постановлення нового вироку вже повністю вичерпується виконання цього кримінального покарання як відповідна стадія реалізації кримінальної відповідальності. А тому повторне його призначення за правилами ст. 71 КК суперечитиме не лише загальним засадам призначення покарання (ст. 65 КК), але й положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й ст. 19 КПК, якими гарантовано право особи не бути покараним двічі за одне і те саме правопорушення.

Аналогічну правову позицію містить постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі №243/7758/20 від 06 грудня 2021 року.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає доводи прокурора обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

На підставі наведеного, з урахуванням встановленого факту неправильного застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та неможливості застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 71 КК України, щодо ОСОБА_6 , у зв`язку з фактичним відбуттям ОСОБА_6 покарання за попереднім вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2025 року, колегія суддів вважає можливим виправити помилки суду першої інстанції шляхом внесення змін до оскаржуваного вироку.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити та змінити вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001421, щодо ОСОБА_6 змінити, скасувавши його в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_9

Судді: [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3