УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 755/2491/23

провадження № 51-4756 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, а саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Як установив суд, ОСОБА_4 , будучи судимим за ч. 1 ст. 309 КК вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року до покарання у виді 1 місяця арешту (з 07 липня до 05 серпня 2022 року відбув покарання), 14 травня 2022 року близько 10:00 год, вирішив незаконно придбати особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), для власного вживання, без мети збуту. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вказаної особливо небезпечної психотропної речовини, використовуючи власний мобільний телефон марки Xiaomi, через невстановлений Телеграм-канал домовився із невстановленою досудовим слідством особою про її придбання в останньої за грошові кошти в сумі 400 грн. У подальшому, діючи за попередньою домовленістю із невстановленою досудовим слідством особою, ОСОБА_4 , використовуючи надані реквізити рахунку, а саме номер електронного гаманця «БітОбмін», перебуваючи у магазині «Еко-маркет», що за адресою: м. Київ, вул. І. Миколайчука, буд. 11, через платіжний термінал «ІВох» перерахував на номер електронного гаманця «БітОбмін» грошові кошти у сумі 400 грн за придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2- піролідин-1 -іл-пентан-1 -он), після чого, пішов до обумовленого раніше місця, координати якого він отримав у повідомленні Телеграм-каналу, після підтвердження про отримання грошових коштів за придбання вищевказаної особливо небезпечної психотропної речовини, а саме до червоного МАФу «Кока-кола» за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, 10, де 14 травня 2022 року приблизно о 12:10 год забрав у визначеному місці, зі сторони МАФу, біля стіни, на землі, між цеглою згорток, перемотаний синьою ізолентою, в якому був зіп-пакет з кристалоподібною речовиною жовтого кольору, що містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан- 1-он), масою 0,275 г., поклав собі в ліву кишеню сірих шортів, тим самим, придбав та почав її незаконно зберігати при собі з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту та направився назад за місцем мешкання, а саме: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, о 12:30 год., за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, 10, неподалік червоного МАФу «Кока-кола» працівниками поліції було виявлено та зупинено ОСОБА_4 , який повідомив, що у лівій кишені шортів у нього знаходиться згорток, перемотаний синьою ізолентою, всередині якого знаходиться зіп-пакет з вищевказаною особливо небезпечною психотропною речовиною, де на місце було викликано слідчо-оперативну групу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві. Того ж дня, у період часу з 13:49 год до 13:53 год, під час проведення огляду місця події за вказаною адресою, ОСОБА_4 добровільно надав для вилучення з лівої кишені шортів згорток з кристалоподібною речовиною жовтого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2- піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою 0,275 г, яку ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав, для власного вживання, без мети збуту.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-22/15817-НЗПРАП від 13 липня 2022 року у наданій на дослідження кристалоподібній речовині світло-коричневого кольору виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено -PVP. Маса PVP у речовині становить 0,275 г.

PVP, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиці І», є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК, просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді. Прокурор вказує, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені місцевим судом при призначенні покарання порушення вимог статей 50, 65 КК та необґрунтоване застосування положень ст. 75 цього Кодексу, що потягло за собою м`якість призначеного покарання. Зокрема, апеляційним судом не спростовано доводів апеляційної скарги щодо неможливості повторного врахування одних і тих пом`якшуючих обставин при призначенні покарання в мінімальному розмірі та при вирішенні питання про звільнення від його відбування. Крім того, нове правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_4 вчинив в період невідбутого покарання за попереднім вироком, від виконання якого, згідно вимоги про судимість, засуджений ухилявся. І хоча на час ухвалення вироку були відсутні підстави для призначення покарання за сукупністю вироків, вказані обставини все ж вказують на підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого.

Оскільки апеляційний суд не усунув допущених порушень і не навів в ухвалі докладних мотивів залишення апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення, прокурор вважає ухвалу незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Мотиви Суду

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 75 КК визначено, що якщо суд, крім випадків передбачених у ч. 1 цієї статті, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Як убачається з вироку місцевого суду, опублікованого в Єдиному реєстрі судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та всі інші обставини, які відповідно до положень КК, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Відповідно до наданої копії оспорюваної ухвали, апеляційний суд переглядаючи вирок, належним чином перевірив усі доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та умотивовано визнав їх необґрунтованими, вказавши також підстави, з яких відмовив у задоволенні вимог сторони обвинувачення.

Погоджуючись із вироком, апеляційний суд зазначив, що місцевий суд призначаючи ОСОБА_4 покарання, дотримався вимог ст. 65 КК, разом із характером та ступенем суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд урахував особу обвинуваченого, який працює, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а також відсутність обставин, що його обтяжують. Врахувавши вказані обставини у сукупності, суд правильно визначив ОСОБА_4 розмір покарання в межах санкції статті та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, місцевий суд урахував позицію прокурора, який в судових дебатах просив суд призначити обвинуваченому покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК.

Вирішуючи питання щодо можливості виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та виконання ним обов`язків, покладених на підставі ст. 76 КК суд апеляційної інстанції урахував позитивну процесуальну поведінку обвинуваченого, який в ході судового та апеляційного розгляду належним чином виконував свої обов`язки щодо явки до суду, будь-яких порушень порядку в судовому засіданні не допускав.

Будь-яких обмежень щодо застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК суд апеляційної інстанції не встановив. Не вбачає таких обставин й колегія суддів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, не відбувши призначеного покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд зазначив, що вказане суперечить матеріалам провадження, оскільки ОСОБА_4 відбув покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року повністю.

Також суд апеляційної інстанції спростував доводи прокурора щодо відсутності в матеріалах провадження даних про активне сприяння розкриттю злочину, оскільки із висунутого ОСОБА_4 обвинувачення вбачається, що він добровільно надав наявний у нього згорток, та з самого початку досудового розслідування сприяв слідству. Крім того, активне сприяння розкриттю злочину визначене слідчим та прокурором у обвинувальному акті, як обставина, яка пом`якшує покарання.

З огляду на викладене, твердження прокурора, висловлені ним в касаційній скарзі, про те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку доводам його апеляційної скарги є безпідставними.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданої до неї копії рішення суду апеляційної інстанції не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3