Справа № 467/1363/25
Провадження № 1-кп/467/129/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2025 року с-ще Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області у кримінальному провадженні №0000072 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Вказане клопотання мотивував тим, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились і не припинили свого існування, та які дають достатні підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 знаходячись не під вартою може переховуватись від суду, незаконно впливати та здійснювати тиск на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення. Ці ризики мали місце при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до цього часу не зменшились. Запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, прокурор вважав, що на підставі даного обвинувального акту може бути призначений судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, кримінальне провадження територіально підсудне Арбузинському районному суду Миколаївської області та його належить здійснювати суддею одноособово, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні. Коло осіб, які братимуть участь у судовому розгляді: прокурор, обвинувачений, захисник, інші особи - за відповідним клопотанням сторін кримінального провадження.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою заперечував з огляду на відсутність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора. Так, ОСОБА_4 співпрацює зі слідством та всіляко сприяє досудовому розслідуванню, отже, ризик перешкоджання кримінальному провадженню відсутній. ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, проживає з жінкою без укладення шлюбу, з якою раніше перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину, що суттєво знижує ризик втечі, при цьому втеча на окуповану територію не є можливою, так як ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем ЗСУ. Посилання на те, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину є безпідставним, оскільки кримінальне провадження за цим фактом не зареєстроване. Ризик незаконного впливу на свідків відсутній, оскільки єдиним свідком у справі є особа, анкетні дані якої змінені та не відомі обвинуваченому. Інші свідки це поняті, які приймали участь у слідчих діях і впливати на них немає сенсу, оскільки всі слідчі дії задокументовані. У клопотанні прокурора належним чином не аргументовано неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, тоді як на переконання захисника достатнім запобіжним заходом у цьому випадку є домашній арешт, дієвість якого може бути забезпечена наглядом працівників поліції або застосуванням електронного засобу контролю. При цьому захисник просив врахувати відомості про особу обвинуваченого, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, за що нагороджений нагрудним знаком «Учасник АТО», а з травня 2022 року вступив до лав ЗСУ та бере участь у обороні України у складі ГУР МО України, за що отримав відзнаки медалі «За сприяння воєнній розвідці» ІІ ступеня, «За бойові заслуги», «Україна понад усе». Має відзнаки «За розвиток запорізького краю» та «За жертовність та любов до України».

Проти призначення справи до судового розгляду захисник не заперечував.

Обвинувачений проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, зазначив, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні зменшилися, він намагається допомогти слідству, вину визнає. Впливати на свідків він не має можливості, бо свідками є тільки поняті. Просив врахувати відомості про його особу, що він інших правопорушень до цього не вчиняв, з 2024 року служив в АТО, з травня 2022 року сам пішов на військову службу, має численні відзнаки, живе з дружиною та сином. Вважав, що запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім, він не перешкоджатиме слідству, навпаки співпрацюватиме і надалі. Проти призначення справи до судового розгляду не заперечував.

Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали клопотання прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.07.2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.08.2025 року включно. Одночасно ОСОБА_4 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.08.2025 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 30.09.2025 року із визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Надаючи оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, суд враховує, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України, у справі призначене підготовче судове засідання, докази не досліджені. На даній стадії розгляду кримінального провадження суд позбавлений права надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Відтак, щодо обґрунтованості підозри на даному етапі кримінального провадження суд виходить зі змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність існування ризиків, що обвинувачений переховуватиметься від суду, або буде впливати на свідків, або перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, суд зазначає наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04, від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України є умисним тяжким злочином, за вчинення якого, у разі доведеності вини, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років. Відтак, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні зазначених злочинів можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі.

Оцінюючи наявність ризику, що обвинувачений незаконно впливатиме на свідків, або буде іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений може здійснювати заходи по розшуку свідків, чинити на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження. Оцінити значення цих показань до їх допиту суд не має можливості, тому доводи сторони захисту щодо недоцільності впливу на свідків відхиляє.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 є також доведеним та продовжує існувати, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 не був спонтанним, а чітко спланованим та підготовленим, а дії ОСОБА_4 , згідно обвинувального акту, припинив у зв`язку із затриманням працівниками поліції, що дає підстави вважати, що в подальшому обвинувачений може продовжити займатись злочинною діяльністю.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого, особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виключить ризику впливу на свідків, крім того, за існування ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, такий запобіжний захід на даному етапі провадження є недостатнім.

Та обставина, що обвинувачений має постійне місце проживання, проживає з жінкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу та має дитину, висновків суду не спростовує, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину за місцем проживання, де проживає з власною родиною. Отже, наявність родини в даному випадку не є беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відомостей про неможливість утримання обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

При визначенні розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, одне з яких є умисним тяжким злочином, особу обвинуваченого, який вважається раніше не судимим, має стійкі соціальні зв`язки, майновий стан обвинуваченого, який є військовослужбовцем, його сумлінне ставлення до служби, за що він неодноразово був нагороджений, а також те, що застава може бути внесена не тільки підозрюваним, а й іншими особами.

Зважаючи, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, суд вважає за необхідне визначити йому заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вважає, що саме такий розмір застави, з урахуванням доведених ризиків і особи обвинуваченого, може достатньою мірою гарантувати виконання ним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, суд зробив висновок про задоволення клопотання прокурора, продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Вислухавши думку учасників процесу щодо заявленого прокурором клопотання про призначення справи до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Арбузинському районному суду Миколаївської області, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Підстав, передбачених у ст. 27 КПК України для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні судом не встановлено.

У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, наявні достатні підстави для завершення підготовки до судового розгляду та для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.314-1 КПК України досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

За такого, наявні підстави для доручення уповноваженому органу пробації скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , так як останній обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів.

Керуючись ст. 314, ст.ст. 369-372 КПК України, суд

у х в а л и в:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000072 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.263 КК України у відкритому судовому засіданні на 14:00 07.10.2025 року в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області (Миколаївська область, Первомайський район, с-ще Арбузинка, вул. Шевченка, 204).

Викликати для участі у судовому засіданні: прокурора, обвинуваченого, захисника.

Доручити Первомайському районному сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та подати її до Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області на шістдесят діб, до 29 листопада 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в даній ухвалі протягом строку її дії.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, а саме, з с-ща Арбузинка Первомайського району Миколаївської області, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 29 листопада 2025 року включно включно.

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу до 29 листопада 2025 року включно.

З моменту внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена обвинуваченим та захисником в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 03.10.2025 року о 09 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1