Провадження № 1-кс/643/5262/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0010223 від 22.07.2025 за ч.3 ст.368, ч.5 ст.426-1 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайський Харківської області, українки, громадянки України, незаміжня, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати-одиначка, раніше не судимої, із середньо-спеціальною освітою, обіймаючої посаду фельдшера відділення соціальної експертизи 12 регіональної військово-лікарської комісії, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, старший сержант, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0010223 від 22.07.2025 за ч.3 ст.368, ч.5 ст.426-1 КК України.

16.09.2025 об 11 год. 40 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку п.2 ч.1 ст.208 КПК України.

17.09.2025 о 09 год. 55 хв. ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, а саме: заявою ОСОБА_8 про вчинення злочину від 12.08.2025; відповідями на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 15.08.2025, 14.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 15.08.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 13.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.09.2025; протоколом огляду предметів, а саме мобільних телефонів, які належить свідку ОСОБА_9 та підозрюваній ОСОБА_6 ; протоколом огляду, копіювання та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 11.09.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_6 від 16.09.2025, в ході якого вилучено другу частину неправомірної вигоди у сумі 1800 доларів США; іншими документами у своїй сукупності.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 .

Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

- переховуватися від органу досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_6 , являється військовослужбовцем 12 регіональної військово-лікарської та останню відповідно до бойових розпоряджень можуть відрядити до іншої області, що створить умови для її переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду. Крім цього, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, у зв`язку з чим без застосування до неї запобіжного заходу у тримання під вартою, може покинути територію Харківської області та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 працює в 12 регіональної військово-лікарської, та займає посаду фельдшера відділення соціальної експертизи 12 регіональної військово-лікарської комісії, а тому, може знищити, сховати або спотворити документи, що стосуються обставин кримінального провадження, незважаючи на вже проведені обшуки за місцем роботи останньої, досудове розслідування перебуває на активному етапі, що зумовлено нещодавнім повідомленням про підозру ОСОБА_6 , а тому на даний час не встановлено повного переліку документів, які б підтвердили або спростували причетність ОСОБА_6 , до вказаного злочину;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх колег здійснити вплив на заявника, свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і може погрожувати свідкам, понятим, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин. Так, ОСОБА_6 діяла у групі з лікарем спеціалістом відділення соціальної експертизи 12 регіональної військово-лікарської - головою Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 та з іншими невстановленими військовослужбовцями даної РВЛК, причетність яких на даний час перевіряється. Крім того, ним було розподілені ролі між іншими співучасниками злочину щодо ведення розмови, отримання грошових коштів як неправомірної вигоди та інші дії;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_6 , незаконно впливати, на заявника, свідка, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інший злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого корупційного злочину.

Так, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, яке в аспекті кримінально-правової кваліфікації та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Вагомість зібраних доказів вчинення підозрюваною ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваного з наступних причин.

Особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п.2 ст.179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_6 , може чинити тиск на свідків.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_6 , у вигляді застави, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, пов`язана з тим, що вона підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, м`якість застосування якого створить в очах суспільства та інших військовослужбовців уяву безкарність та свавілля.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_6 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту та домашнього арешту в нічний час пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрювана ОСОБА_6 , зареєстрована АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а тому обрання відносно неї вказаного запобіжного заходу створить передумови вчинення тиску на заявника, свідків, понятих у вказаному кримінальному провадженні. Крім цього, підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки ОСОБА_6 , незважаючи на наявність у неї місця проживання, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корупційного злочину. Тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_6 , обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу надасть їй можливість впливати на свідків, понятих, спеціалістів.

У судовому засіданні прокурор, підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_6 у судовому засіданні стосовно підозри скористалася ст.63 Конституції України, у задоволенні клопотання просила відмовити та застосувати домашній арешт, оскільки сама виховує сина п`яти років.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував. Вказав, що ризики, зазначені у клопотанні не обґрунтовані, не доведені, гуртуються на припущеннях. Його підзахисна провину визнала, надала викриваючи свідчення проти себе та інших осіб, які фігурують у даному кримінальному провадженні, сприяє слідству. Відповідально відноситься до своїх обов`язків, має сталі соціальні зв`язки, дитину, місце роботи, місце поживання. З 2018 року проходить військову службу, нагороджена чисельними подяками та грамотами, характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася. Просив у задоволенні клопотання відмовити та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт, з покладанням обов`язків.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_8 про вчинення злочину від 12.08.2025; відповідями на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 15.08.2025, 14.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 15.08.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 13.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.09.2025; протоколом огляду предметів, а саме мобільних телефонів, які належить свідку ОСОБА_9 та підозрюваній ОСОБА_6 ; протоколом огляду, копіювання та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 11.09.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_6 від 16.09.2025, в ході якого вилучено другу частину неправомірної вигоди у сумі 1800 доларів США; іншими документами у своїй сукупності тощо.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, беззаперечних доказів, які б спростовували обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_6 , слідчому судді не надано.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення №14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо підозрюваної ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов висновків, що їх наявність стороною обвинувачення доведена.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

При розгляді клопотання, слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваної, наявність на утриманні малолітньої дитини, наявність статусу матері-одиначки, позитивну характеристику, відсутність судимостей, її процесуальну поведінку.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України. Справа №1-28/2017 від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 «Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).»

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваної ОСОБА_6 , беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право підозрюваної на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти обґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст. 177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваної слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до неї найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.1, 2 ст.181 КПК України).

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрювану ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0010223 від 22.07.2025 за ч.3 ст.368, ч.5 ст.426-1 КК України, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги, прибуття до укриття чи бомбосховища, з покладеними на неї обов`язками:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою у визначений ними час;

- не відлучатися з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними в даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити підозрюваній, що, відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків.

Ухвала діє протягом 2-х місяців з моменту її постановлення, але не більше строку досудового розслідування і може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1