ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/6005/23 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1366/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 336 КК України
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняз а апеляційною скаргою захисника на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 03.04.2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Мирне, Мелітопольського району, Запорізької області, українець, громадянин України, працевлаштований на посаді інженера-механіка ФОП « ОСОБА_9 », одружений, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений ст. 336 КК України за якими призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, На виконання вимог Конституції України, Указів Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок та військову службу» та інших Законів України, а також виданих відповідно до них нормативно-правових актів, проводиться загальна мобілізація, на особливий період. Так, 01.08.2023 військовозобов`язаний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за викликом.

З метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до Законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом під час воєнного стану в Україні на підставі Указу Президента України № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» ОСОБА_8 , було видане направлення № 2801 від 01.08.2023 року, на медичний огляд військово лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби. Про отримання направлення на ВЛК та ознайомлення з адміністративною та кримінальною відповідальністю за ухилення від проходження призову на військову службу за мобілізацією шляхом ухилення від медичного огляду та симуляції хвороби свідчать особисті підписи військовозобов`язаного ОСОБА_8 , в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаному для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У цей же день, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , пройшов медичний огляд районної медичної комісії у ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , та за результатами медичного огляду, проведеного військово - лікарською комісією у відповідності до вимог «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402, згідно довідки № 2368 від 01.08.2023 останнього визнано придатним до військової служби.

Після проходження медичної комісії ОСОБА_8 , розподілено до команди № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 про що його належним чином проінформовано та 01.08.2023 о 15 год. 30 хв., від особистого підпису та отримання повістки на відправку ОСОБА_8 відмовився, про що був складений акт від 01.08.2023 року.

Крім того, ОСОБА_8 , під особистий підпис було повідомлено про відповідальність за ст. 336 КК України у випадку неявки на відправку до команди. У відповідності до ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Однак, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , усупереч вказаним вимогам законодавства, діючи з умислом, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою ухилення від призову за мобілізацією, для відправляння до команди № НОМЕР_1 04.08.2023 до пункту збору, розташованого на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , не прибув, тим самим ухилився від військової служби.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати. Постановити ухвалу, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор, ще до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно проаналізував всі докази в їх сукупності, зокрема за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення прийшов до вірного висновку винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 210 - 212) обвинувачений в суді першої інстанції свою вину у вчинення інкримінуємого йому злочині не визнав.

Проте, не дивлячись на раніше зазначену позицію обвинуваченого його вина у вчиненому повністю підтверджується дослідженими в суді та наведеними у вироку доказами.

Так, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема: показаннями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,які допитані в суді першої інстанції.

Отже, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини підтверджується наступними даними, отриманими:

- з протоколу огляду місця події від 01.08.23;

- з повістки на відправку 04.08.23 з відмовою у розписці про її отримання;

- з розписки про ознайомлення ОСОБА_8 про доведення до його відома вимог ст. 336 КК України;

- з розписки №1902/23 про вручення повістки ОСОБА_8 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08 год. 01.08.23;

- з заяви ОСОБА_8 від 01.08.2023;

- з довідки №2368 військово-лікарської комісії на солдата ОСОБА_8 від 01.08.23;

- з витягу з журналу обліку з інформацією про проходження ОСОБА_8 ВЛК;

- з протоколу огляду предмету від 22.08.23 р;

- з копії акту про відмову в отриманні повістки від 01.08.2023;

- з протоколу огляду предмету від 03.10.23 та доданим до нього ілюстративним матеріалом;

- з постанови про визнання речових доказів від 22.08.23.

Пояснення свідків є логічними, послідовними та повністю узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження, а тому у колегії суддів не має підстав для сумніву в їх достовірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, які не викликають сумніву у тому, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Крім того, сам обвинувачений не спростовував в апеляційному суді достовірність встановлених фактів.

Факт ухилення ОСОБА_8 від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період підтверджений дослідженими судом доказами та показаннями як самого обвинуваченого, так і допитаних свідків.

За таких обставин, в суді апеляційної інстанції встановлено, щоОСОБА_8 , будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, без поважних причин відмовився від проходження військової служби у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, чим учинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, ст. 336 КК України, полягає у вчиненні діяння з ухилення від призову за мобілізацією. Указаний злочин може полягати як у прямій відмові від виконання покладеного на особу військового обов`язку, так і в самокаліченні, симуляції хвороби чи в іншому обмані.

При ухиленні від призову за мобілізацією шляхом бездіяльності цей злочин є закінченим з моменту неприбуття (у встановлений строк) військовозобов`язаного у пункт, вказаний у повістці, наказі чи мобілізаційному розпорядженні. Ухилення ж від призову, здійснене шляхом обману, визнається закінченим з моменту отримання звільнення від військової служби.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто, коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Доводи щодо заперечення вини обвинуваченогоОСОБА_8 є невмотивованими, посилання сторони захисту та обвинуваченого на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином всі докази, не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Твердження апелянта не узгоджуються з дослідженими доказами, відсутні об`єктивні аргументи неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на переконання колегії суддів, з цього приводу судом першої інстанції у вироку надано правильну правову оцінку доказам.

Згідно зі ст. 65 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Стаття 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає загальну мобілізацію як складову частину організації оборони держави, змістом якої, зокрема, є переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу.

Саме це і є підставою криміналізації ухилення від призову за мобілізацією осіб, які підлягають такому призову.

Приписами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

При цьому обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного ТЦК та СП установлений не повісткою, а Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Повістка від Територіального центру комплектування є лише сповіщенням про необхідність виконання військового обов`язку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновком суду першої інстанції стосовно засудження ОСОБА_8 за ст. 336 КК України повністю відповідає встановленим фактичним обставинам цього кримінального провадження по даному обвинуваченню, а самі обставини повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Клопотання захисника про допит свідків по справі задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Надані учасниками розгляду докази районний суд дослідив повно та у відповідності з вимогами КПК України. Виклик для допиту в апеляційному суді свідків, вказаних захисником, жодним чином не сприятиме завданню кримінального провадження, закріпленому в ст. 3 КПК України, а лише призведе до затягування розгляду справи. В необхідності в додатковій перевірці даних, що були встановлені під час розгляду справи в районному суді та викладені в оскаржуваному вироку, немає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстав для скасування судового рішення у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам, виходячи з положення ст. 410, 411 КПК України, колегію суддів, не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення оскільки жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами зазначеними в апеляційній скарзі не встановлено, тож вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 03.04.2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді