ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000119 від 02.09.2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Заставна Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Чернівецькій області підполковника юстиції ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним підрозділом органу безпеки Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , та продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, а саме до 12 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

На вказану ухвалу захисник підозрюваного ОСОБА_7 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 . Застосувати підозрюваному ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді застави.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що суд при винесенні рішення допустив неповноту судового розгляду. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, на думку апелянта судове рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте із

ЄУНСС: 727/13990/25 Слідчий суддя у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-сс/822/345/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

недотриманням норм кримінального та кримінально процесуального законодавства України, відтак має бути скасоване.

Зазначає, що районний суд не перевіривши клопотання слідчого в частині наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належним чином не мотивувавши своє рішення, зазначив в ухвалі про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вважає, що застосований до його підзахисного запобіжний захід є занадто суворим для підозрюваного.

Звертав увагу суду на те, що у ОСОБА_7 загострилися захворювання, які були отримані внаслідок проходження військової служби під час захисту Батьківщини. Суду першої інстанції були надалі, разом з клопотанням підозрюваного, копії виписок з медичної карти амбулаторного хворого, а у слідчому ізоляторі йому не можуть надати кваліфіковану медичну допомогу.

Стверджує, що всупереч тій обставині, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом у клопотанні та оскаржуваній ухвалі не наводяться будь-які мотиви неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від підозрюваного ОСОБА_7 , про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційної скарги його захисника.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, позицію захисника підозрюваного ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, посилаючись на обставини в ній зазначені, міркування прокурора ОСОБА_5 , який просив апеляційну скаргу захисника, залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, як законну - без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України встановлено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст. 199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, врахував, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, зокрема, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі буде мати можливість: - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та санкцію інкримінованої статті і безальтернативний вид покарання. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії; - продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (оскільки вже раніше судимий за вчинення умисних злочинів); - незаконно впливати на свідків та інших осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та на даний час не встановлені (що може негативно вплинути на досудове розслідування кримінального провадження).

Окрім цього, слідчий суддя врахував суспільно-небезпечний характер кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні, по якому продовжується проведення необхідних слідчих дій, особу підозрюваного, відсутність міцних соціальних зв`язків, обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Твердження апелянта про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні слідчим у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри та відсутність доказів винуватості підозрюваного, то вони є безпідставними, оскільки ці обставини перевіряються судом вже під час ухвалення остаточного рішення.

При цьому, судова колегія апеляційного суду звертає увагу сторони захисту на те, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, на цій стадії провадження, суд не вправі вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду справи по суті, зокрема перевіряти докази з точки зору їх належності та допустимості, про що наголошує захисник, а лише встановлює наскільки сукупність наданих матеріалів є достатньою, щоб вважати про ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.

Також районний суд, керуючись абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив підозрюваному розмір застави.

Твердження апелянта про те, що ризик переховування його підзахисного від органу досудового розслідування та суду не може ґрунтуватись виключно на підставі його підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину та суворості можливого покарання в разі доведення його винуватості в суді, є надуманим, оскільки визнаючи доведеним вказаний ризик, суд першої інстанції врахував не тільки зазначене апелянтом, але й особу підозрюваного, його моральні якості, матеріальне становище, соціальні зв`язки.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що підозрюваний став менш суспільно-небезпечним і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, за наслідками апеляційного розгляду, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу підозрюваному, як про це просить апелянт.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, судовою колегією не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого, погоджене прокурором, та продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, а саме до 12 грудня 2025 року, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3