Справа № 279/6189/25
Провадження № 1-кс/279/46/26 У Х В А Л А
Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити скаргу та скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження з підстав зазначених у скарзі.
Прокурор заперечив щодо задовлення скарги, вважає, що постанова є законною та скасуванню не підлягає.
Дізнавач в судове засідання судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.
Заслухавши учасників справи, дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Частиною 2 статті 9 КПК України регламентовано, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Основним засобом збирання доказів, а отже - основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.
Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.
За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, дізнавача, прокурора.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим (дізнавачем) доказів, які стосуються цього провадження в їх сукупності.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, при розгляді скарг на відповідні постанови має бути з`соване питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. Правова підстава даного виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового провадження, а і підстав його закриття.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» роз`яснено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Так, 15.08.2025 до чергової частини Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області надійшла ухвала Коростенського міськрайонного суду Житомирської області про те, що на земельних ділянках, які перебувають в оренді ТОВ "Акріс-Груп" самовільно здійснено посів ріпаку ТОВ "УХА ЕКО", за відсутністю правових підстав.
Дізнавачем в ході розслідування було проведено огляди місця події, було відібрано ряд пояснень та допитано ряд свідків.
Між тим, на переконання слідчого судді, оскаржувана постанова є немотивованою та необґрунтованою, прийнята передчасно, без проведення повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування.
Самовільне зайняття земельної ділянки за ч. 1 ст. 197 КК України з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огорожуванні ділянки, знищенні і встановленні «своїх» межових знаків, у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження насіння, дерев чи кущів, виконання меліоративних, інших робіт, завезення і розміщення будівельних матеріалів тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою, вчинює відносно неї певні дії як «власник» чи «законний користувач» і при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин у галузі правомірного використання, відтворення та охорони земель.
Так, при ухваленні оскаржуваної постанови дізнавач обмежився лише констатацією факту про відсутність в діях ТОВ "УХА ЕКО" складу кримінального правопорушення, посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору оренди, тягне за собою не кримінальну, а адміністративну відповідальність (ст.54КУпАП), дані доводи підтверджуються Постановою Верховного суду від 16.06.2022 №400/122/18. Окрім цього, договір обміну правами користування земельними ділянками від 26.10.2022 є укладений та регулюється цивільним законодавством.
Потерпілий звертаючись до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення оскільки встановлено, що на земельних ділянках, які перебувають в оренді ТОВ "Акріс-Груп" здійснив посів ріпаку ТОВ "УХА ЕКО", за відсутності будь яких правових підстав.
Під час відбарання пояснень предстаник ТОВ "Акріс-Груп" ОСОБА_3 , зазначив, що 23.07.2025 представниками ТОВ "Акріс-Груп" встановлено факт стороніх обробітків земельних ділянок. Дані земельні ділянки в суборенду на підставі іншого речового права компанії ТОВ "Акріс-Груп" не передавалось, жодних дозволів на їх обробіток ТОВ "УХА ЕКО" не надавалось.
Разом з тим, як зазначає представник потерпілого, ТОВ "УХА ЕКО" завдано майнової шкоди в одинадцять разів більше, аніж мінімально необхідно для належної правової кваліфікації за ч. 1 ст. 197-1 КК України.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 25.08.2025 вбачається, у березні 2025 на адресу ТОА "Акріс-Груп" було направлено договір обміну правами користування земельними ділянками, про наслідки розгляду договору та досягнутих домовленостей його ніхто не повідомляв. Лише було відомо, що договор не підписано.
Як вбачається, що між ТОВ "Акріс-Груп" та ТОВ "УХА ЕКО" 26.10.2022 був укладений договір обміну правами користування земельними ділянками, строк дії договору діяв до 31.12.2024.
Також наявні договір інвестування від 24.03.2025 та договір обміну правами користування земельними ділянками від 22.03.2025, однак вказані договіри сторонною ТОВ "Акріс-Груп" не підписані, як вказує сторона потерпілого, що в користування ТОВ "УХА ЕКО" земельні ділянки не передавалось, жодних дозволів на їх обробіток не надавалось, а відтак свідчить, що в діях ТОВ "УХА ЕКО" наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК Украни, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
Отже, виходячи з вищевказаного дізнавачем при винесенні постанови не враховано факту не підписання договорів інвестування та обміну правами користування земельними ділянками від 24.03.2025, а договір обміну правами користування земельними ділянками, втратив свою дію 31.12.2024. Тому, посилання дізнавача на ст. 54 КУпАП не знайшло свого підтвердження.
Разом з тим, дізнавач посилається на Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності вкзаний закон набув чинності 07.04.2022.
Однак даний закон поширює свою дію на договори, строк яких закінчився після введення воєнного стану 24.02.2022 та визначив такі договори продовжиними до 07.04.2023, вчинене правопорушення було в 2025 році.
Крім того, у вказаному кримінальному провадженні, в ході дізнання дізнавачем не було встановлено розмір реально заподіяної шкоди ТОВ "Акріс-Груп", зважаючи на те, що розмір матеріальної шкоди є головною ознакою, яка відмежовує кримінально каране діяння (кримінальний проступок) від адміністративного правопорушення.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25 листопада 2019 року, імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
Наведене у своїй сукупності свідчить про неповноту проведення досудового слідства та передчасність прийнятого дізнавачем рішення про закриття кримінального провадження.
Крім того, резолютивна частина цієї постанови є неконкретизованою, так як не містить даних про те, в діянні якої (яких) конкретно особи (осіб) відсутній склад кримінального проступку. Цього ж не випливає й з мотивувальної частини оскаржуваної постанови. Закриття кримінального провадження за відсутністю конкретного складу кримінального правопорушення можливе лише щодо певних осіб, однак, всупереч вимогам КПК України, зазначаючи про відсутність складу кримінального проступку, в діях яких саме осіб та який склад проступку відсутній, дізнавачем не вказано, що у своїй сукупності з наведеними вище доводами є підставою для скасування постанови дізнавача.
При новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів потерпілого.
Слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних дізнанням доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції дізнання (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що дізнання зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
Керуючись ст. 303-307, 309 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Скаргу - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7

Копія згідно з оригіналом