ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3717/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2202/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м.Харкова від 25 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м.Харкова від 25.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Дворічна Дворічанського району Харківського району, громадянку України, з вищою освітою, незаміжня (вдова), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєтрація ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 111-1 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління та контролю, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, та займатися освітньою та виховною діяльністю на строк 10 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання цим вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з дня проголошення вироку, а саме з 25.06.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з моменту її фактичного затримання, а саме з 04.03.2025 по 24.06.2025 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління та контролю, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, та займатися освітньою та виховною діяльністю на строк 10 (десять) років, обчислюється ОСОБА_7 з моменту відбуття основного покарання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи № 40 від 01.04.2025 у розмірі 9 805 грн 40 коп.

Скасовано арешт на документи, що накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.11.2023.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Харкова від 01.10.2025 задоволено клопотання начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Державної установи «Харківський слідчий ізолятор (№27)» про уточнення початкової дати заліку рахування попереднього ув`язнення ОСОБА_7 за вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 25.06.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженню №0000347 від 17.03.2023 з моменту її фактичного затримання, а саме з 04.03.2025 року по 06.03.2025 року включно, а також з 02.04.2025 року по 24.06.2025 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим вироком встановлено, що у громадянки України ОСОБА_7 , не пізніше 01.07.2022, більш точний час не встановлено, виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі Кутьківської філії Дворічанського ліцею Дворічанської селищної ради Харківської області.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент РФ ОСОБА_10 , а також інші невстановлені на даний час представники влади РФ , всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває і нині часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, в останній раз Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 16.04.2025 № 4356-IX, продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 09.05.025 на 90 діб, тобто до 05 години 30 хвилин 07.08.2025.

Законом України від 22.05.2022 № 2265-ІХ «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» Російська Федерація визнана державою-терористом (державою-агресором).

З початку військової агресії РФ, на територіях, які опинилися в окупації, серед яких було с. Кутьківка Куп`янського району Харківської області, представники держави-агресора створили незаконні органи влади, які розпочали впроваджувати політичні та освітні стандарти Російської Федерації.

У період тимчасової окупації території Куп`янського району Харківської області окупаційною адміністрацією РФ всупереч законам України прийнято рішення про впровадження стандартів освіти РФ .

З цією метою т.зв. «главой Военно-гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_11 видано «Указ №УГ-65/22 від 27.08.2022 «Об утверждении Временного порядка организации и осуществления образовательной деятельности по основним общеобразовательньм программам», яким затверджено «Временный порядок организации и осуществления образовательной деятельности по основным общеобразовательным программам - образовательным программам дошкольного, начального общего, основного общего и среднего общего образования в Харьковской области» (далі Порядок), який є додатком до вказаного указу.

Так, зокрема, відповідно до п.1.3 Порядку, реалізація освітньої політики на території Харківської області ґрунтується, зокрема, на принципах забезпечення єдності, гармонізації та інтеграції з освітнім простором РФ (мовою оригіналу: «Реализация образовательной политики на территории Харьковской области основывается на следующих принципах: обеспечения единства, гармонизации и интеграции с образовательным пространством российской федерации»).

Крім того, відповідно до п. 2.1 Порядку визначено, що мовою навчання є російська мова (мовою оригіналу: «Язык обучения - русский. Выбор родного языка как языка обучения осуществляется по заявлениям родителей (законных представителей) несовершеннолетних обучающихся при приеме (переводе) на обучение по образовательным программам дошкольного начального, общего и основного общего образования, а также при наличии соответствующих условий у образовательного учреждения»).

Також, відповідно до п. 3.1 Порядку форми отримання освіти та форми навчання по загальноосвітнім програмам визначаються відповідними федеральними державними освітніми стандартами російської федерації (мовою оригіналу: «формы получения образования и формы обучения по общеобразовательным программам определяются соответствующими федеральными государственными образовательными стандартами РФ »).

Отже, у період тимчасової окупації Куп`янського району Харківської області, окупаційною адміністрацією РФ в Харківській області, всупереч законам України, прийнято рішення про ліквідацію законних освітніх закладів, та створення на їх базі нових освітніх закладів, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора, які закріплені в законодавстві РФ, та полягають у такому.

Так, відповідно до ч.2 ст. 14 «Федерального закона «Об образовании в РФ» від 29.12.2012 № 273-ФЗ (надалі за текстом закон № 273-ФЗ) в освітніх організаціях освітня діяльність здійснюється на державній мові РФ , якщо цією статтею не встановлено інше. Викладання та вивчення державної мови РФ в рамках освітніх програм, що мають державну акредитацію, здійснюються відповідно до федеральних державних освітніх стандартів, освітніх стандартів (мовою оригіналу: «в образовательных организациях образовательная деятельность осуществляется на государственном языке РФ, если настоящей статьей не установлено инное. Преподавание и изучение государственного языка РФ в рамках имеющих государственную аккредитацию образовательных программ осуществляются в соответствии с федеральными государственными образовательными стандартами, образовательными стандартами»).

Відповідно до п.6 ст. 2 закону № 273-ФЗ федеральний державний освітній стандарт - сукупність обов`язкових вимог до освіти певного рівня та (або) до професії, спеціальності та напряму підготовки, затверджених залежно від рівня освіти федеральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з вироблення та реалізації державної політики та нормативно-правового регулювання у сфері загальної освіти, або федеральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з вироблення та реалізації державної політики та нормативно-правового регулювання у сфері вищої освіти (мовою оригіналу: «федеральный государственный образовательный стандарт - совокупность обязательных требований к образованию определенного уровня и (или) к профессии, специальности и направлению подготовки, утвержденных в зависимости от уровня образования федеральным органом исполнительной власти, осуществляющим функции по выработке и реализации государственной политики и нормативно-правовому регулированию в сфере общего образования, или федеральным органом исполнительной власти, осуществляющим функции по выработке и реализации государственной политики и нормативно-правовому регулированию в сфере высшего образования»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 закону № 273-ФЗ федеральні державні освітні стандарти загальної освіти розробляються за рівнем освіти (мовою оригіналу: «федеральные государственные образовательные стандарты общего образования разрабатываются по уровням образования»).

Стандарти початкової загальної освіти (1-4 класи) у системі освіти РФ затверджено Наказом Міністерства освіти РФ («Министерства просвещения РФ ») від 31.05.2021 № 286 «Об утверждении федерального государственного образовательного стандарта начального общего образования» (далі ФГОС №286). Згідно з п. 32.1 цього стандарту, до навчального плану входять наступні обов`язкові для вивчення учбові предмети (учбові модулі): Російська мова, Літературне читання, Рідна мова та (або) державна мова республіки РФ , Літературне читання рідною мовою, Іноземна мова, Математика, Навколишній світ, Основи релігійних культур та світської етики: навчальний модуль: «Основи православної культури»; навчальний модуль: «Основи іудейської культури»; навчальний модуль: «Основи буддійської культури»; навчальний модуль: «Основи ісламської культури»; навчальний модуль: «Основи релігійних культур народів Росії»; навчальний модуль: «Основи світської етики», Образотворче мистецтво, Музика, Технологія, Фізична культура (мовою оригіналу «Русский язык», «Литературное чтение», «Родной язык и (или) государственный язык республики российской федерации», «Литературное чтение на родном языке», «Иностранный язык», «Математика», «Окружающий мир», «Основы религиозных культур и светской этики: учебный модуль: «Основы православной культуры»; учебный модуль: «Основы иудейской культуры»; учебный модуль: «Основы буддийской культуры»; учебный модуль: «Основы исламской культуры»; учебный модуль: «Основы религиозных культур народов России»; учебный модуль: «Основы светской этики», «Изобразительное искусство», «Музыка», «Технология», «Физическая культура»).

Відповідно до п. 15 цього стандарту, програма початкової загальної освіти реалізується державною мовою РФ .

Стандарти основної загальної освіти (5-9 класи) у системі освіти РФ затверджено Наказом Міністерства освіти РФ («Министерства просвещения РФ ») від 31.05.2021 № 287 «Об утверждении федерального государственного образовательного стандарта основного общего образования» (зареєстрований в Міністерстві юстиції РФ 05.07.2021 № 64101) (далі ФГОС № 287). Згідно з п. 32.1 цього стандарту, до навчального плану входять наступні обов`язкові для вивчення учбові предмети: Російська мова, Література, Рідна мова та (або) державна мова республіки РФ , Рідна література, Іноземна мова, Друга іноземна мова, Математика, Інформатика, Історія, Суспільствознавство, Географія, Фізика, Хімія, Біологія, Образотворче мистецтво, Музика, Технологія, Фізична культура Основи безпеки життєдіяльності. Навчальний предмет «Математика» предметної галузі «Математика та інформатика» включає навчальні курси «Алгебра», «Геометрія», «Вірогідність і статистика» (мовою оригіналу: «Русский язик», «Литература», «Родной язык и (или) государственный язык республики российской федерации», «Родная литература», «Иностранный язик», «Второй иностранный язык», «Математика», «Информатика», «История», «Обществознание», «География», «Физика», «Химия», «Биология», «Изобразительное искусство», «Музыка», «Технология», «Физическая культура», «Основы безопасности жизнедеятельности». «Учебный предмет «Математика» предметной области «Математика и информатика» включает в себя учебные курсы «Алгебра», «Геометрия», «Вероятность и статистика»).

В подальшому, близько червня 2022 року, більш точний час судом невстановлений, але не пізніше 01.07.2022, представниками окупаційної адміністрації держави-агресора створено заклад освіти під назвою «Кутьковский филиал Коммунального учреждения «Двуречанский лицей Двуречанского поселкового совета Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» на базі приміщень та матеріальних цінностей Кутьківської філії Дворічанського ліцею Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області, що розташований за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Кутьківка, вул. Шкільна, буд. 17-А.

В подальшому т.зв. «главой Военно-гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_11 видано «Указ №УГ-66/22 від 27.08.2022 «О создании Государственных бюджетных учреждений Харьковской области», яким затверджено «Список Государственных бюджетных общеобразовательных учреждений Харьковской области» (далі Список), який є додатком до вказаного указу.

Згідно з вказаного «Списку», а саме пункту 24, на основі навчального закладу «Кутьковский филиал Коммунального учреждения «Двуречанский лицей Двуречанского поселкового совета» створено «Государственное бюджетное образовательное учреждение «Кутьковский филиал средней общеобразовательной школы» пгт .Двуречная (сокращенное название ГБОУ КФСОШ пгт. Двуречная)».

Для забезпечення діяльності незаконно створеного освітнього закладу представниками окупаційної адміністрації держави-агресора для призначення на посаду завідуючої філії залучено громадянку України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі за текстом ОСОБА_7 ).

Так, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення колабораційної діяльності, перебуваючи на території с. Кутьківка Куп`янського району Харківської області у точно невстановлений судом час, але не пізніше 01.07.2022, надала добровільну згоду та зайняла посаду «исполняющего обязанности заведующей филиалом Двуречанского лицея Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области».

Переслідуючи мету впровадження стандартів освіти держави-агресора, здійснюючи дії на їх впровадження, ОСОБА_7 займаючи посаду «исполняющего обязанности заведующей филиалом Двуречанского лицея Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», здійснювала загальне керівництво вказаним «навчальним закладом»; повідомила колектив про встановлення та поступове впровадження у вказаному «навчальному закладі» стандартів освіти російської федерації з впровадженням освітнього процесу на російській мові та за стандартами освіти держави-агресора; організовувала прийом на роботу технічного персоналу та педагогічного складу, які погодились працювати під керівництвом окупаційної влади держави-агресора, брала участь у нарадах, де ознайомлювала вчителів з новим навчальним планом за стандартами освіти держави-агресора.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII стандарт освіти визначає: вимоги до обов`язкових компетентностей та результатів навчання здобувача освіти відповідного рівня; загальний обсяг навчального навантаження здобувачів освіти; інші складники, передбачені спеціальними законами.

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, направлений на впровадження стандартів освіти держави-агресора у вказаному навчальному закладі, у невстановлений судом час, але не раніше 01.07.2022, отримала в окупаційній адміністрації держави-агресора для вказаного «навчального закладу» навчальні підручники 2022 року випуску видавництва РФ, які виготовлені на території РФ за стандартами освіти держави-агресора і відповідають стандартам освіти держави-агресора, зазначеним у ФГОС № 286, ФГОС № 287.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого умислу на впровадження стандартів освіти держави-агресора у вказаному навчальному закладі, у серпні 2022 року, більш точний час у ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, зібрала та провела батьківські збори, на яких повідомила, що здійснення навчального процесу у 2022-2023 році буде відбуватися відповідно до стандартів держави-агресора та організовувала прийом заяв від батьків про прийняття їх дітей на навчання до вказаного новоствореного «навчального закладу».

Крім того, ОСОБА_7 займалась підготовкою приміщень вказаного «навчального закладу» до нового 2022-2023 навчального року шляхом демонтування української символіки, організувала 01.09.2022 проведення свята «День знаний» відповідно до порядку, визначеному державою-агресором.

Отже, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 111-1 КК України, зокрема: здійснення громадянкою України дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_13 подані апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною та призначити покарання за ч.3 ст.111-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління та контролю, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, та займатися освітньою та виховною діяльністю на строк 10 років.

На обґрунтування вказаних доводів зазначає, що ОСОБА_7 вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність у закладах освіти, спричинила вкрай негативні наслідки для впровадження повноцінного освітнього процесу в Україні, а тим більше, в умовах воєнного стану. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції недостатньо враховано, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, всупереч інтересам територіальної громади, а також інтересам держави України, злочинно, використовуючи свої знання, допомагала окупаційній владі у запровадженні стандартів освіти рф

Крім того, прокурор зазначає, що призначене ОСОБА_7 за вироком суду покарання, з урахуванням фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та наслідків його вчинення, з урахуванням особи обвинуваченої, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість;

- захисник ОСОБА_13 просить вирок суду першої інстанції змінити. Виключити із мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання, передбачену п. 11 ч.1 ст.67 КК України, а також визнати пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 обставинами, які передбачені ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; відсутність реальної шкоди та наслідків вчинення злочину. Також захисник просить призначити покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.111-1 КК України, застосувавши положення ст.69 КК України, на строк покарання, яке ОСОБА_7 відбула в ДУ «Харківській слідчий ізолятор», на момент прийняття рішення Харківським апеляційним судом або із застосуванням ст.ст.59-1, 69 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається, що суд при призначенні обвинуваченій покарання не дотримався положень статей 50, 65 КК України, не врахував відомості про її особу, яка раніше не судима, працевлаштована, характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки та різні захворювання, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину в умовах окупації, перерахування коштів застави ЗСУ, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин та призначив покарання, яке є надто суворим, з урахуванням наведених обставин.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції захисник ОСОБА_13 не з`явився, але він був належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, про що свідчить відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що 07.11.2025 захисником особисто під підпис отримано судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 03.12.2025 (т.3 арк.57).

Крім того, 03.12.2025 до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 повідомив суду, що захиснику ОСОБА_13 відомо про дату та час судового засідання, але через зайнятість у слідчих діях він не зміг з`явитись до апеляційного суду, у зв`язку з чим просив провадити судовий розгляд за відсутності захисника ОСОБА_13 .

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала думку захисника ОСОБА_8 та вважала за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності її захисника ОСОБА_13 .

Прокурор також вважав можливим провадити апеляційний розгляд.

Колегія суддів також бере до уваги, що до суду апеляційної інстанції не надходило клопотань захисника ОСОБА_13 про відкладення судового засідання, яке було призначено на 12 год. 15 хв. 03.12.2025.

За таких обставин, враховуючи думку обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора, а також дотримуючись норм ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі захисника ОСОБА_13 , з урахуванням доводів апеляційної скарги та відомостей, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, доводи прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, а також просив залишити без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що усі подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду стосовно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі №682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності, суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, докази та доводи сторін, обставини вчинених кримінального правопорушення, характер, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, особи обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, поведінку під час та після вчиненого.

Зокрема, судом першої інстанції враховані відомості про особу обвинуваченої, з яких вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт. Дворічна Дворічанського району Харківської області, є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 , має дві вищі освіти за спеціальністю «Російська мова та літератур», а також за спеціальністю «Управління закладами освіти», має стаж роботи з 1991 року розпочала роботу у сфері освіти, з 2000 року переведена на посаду директора Кутьківської середньої школи Дворічанського району Харківської області, де пропрацювала до 25.08.2021, після чого звільна, у зв`язку з реорганізацією Кутьківської гімназії Дворічанської селищної ради Харківської області (п. ст. 40 КЗпП України), у 26.08.2021 прийнята на посаду завідувача Кутьківської філії Дворічанського ліцею Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області, а у 14.07.2022 звільнена за згодою сторін п. 2 ст. 36 КЗпП України. З атестаційного листа вбачається, що ОСОБА_7 присвоєно кваліфікаційну категорію спеціаліст вищої категорії та педагогічне звання «Старший вчитель», з 16.05.2024 обвинувачена працювала на посаді вихователя-методиста у Комунальному закладі «Златопільський заклад дошкільної освіти (Ясла-садок) №16 «Усмішка» Златопільської міської ради Харківської області, де характеризується як сумлінний, відповідальний висококваліфікований працівник, який має добрі ділові та особисті якості.

Крім того, з відомостей про особу обвинуваченої вбачається, що вона раніше не судима, на обліках у СПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Також судом враховано стан здоров`я обвинуваченої, а саме те, що ОСОБА_7 має діагноз: ІХС. Стабільна стенокардія 2 ф.кл. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. СН ІІ А (кризовий перебіг), ризик високий. Дисциркуляторно-гіпертонічна енцефалопатія ІІ ст. з лікворно-венозною гіпертензією, вестибуло-атактичний та стено-невротичний синдроми. Деформуючий артроз колінних суглобів. З відомостей довідки № 01-19/353 та діагнозу за наслідком огляду лікаря від 13.03.2025 вбачається, що загальний стан ОСОБА_7 не задовільний, має скарги на головний біль, запаморочення, підвищений АТ, біль у серці, панічні напади (страх смерті), пригнічений настрій, роздратованість, періодично приступи задухи.

Крім цього, судом враховано характеристику на ув`язнену ОСОБА_7 від 22.05.2025, з якої вбачається, що за час тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ув`язнена ОСОБА_7 характеризується посередньо, вимоги режиму тримання та правилами внутрішнього розпорядку СІЗО не порушує. На профілактичних обліках не перебуває. Адміністрацією установи не заохочувалась, до суспільно-корисної праці не залучається. Підтримує соціально-корисні зв`язки з родичами, шляхом використання короткострокових побачень, ІР-телефонії та отримання передач (т. 1 а.с. 228-229), з чого не вбачається жодних скарг на здоров`я чи не можливість отримати медичну допомогу.

Водночас, суд першої інстанції правильно поставився критично до аргументів сторони захисту, що наявність відповідних захворювань унеможливлює лікування ОСОБА_7 під час відбування нею покарання у виді позбавлення волі, зокрема й перебування у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», оскільки згідно з Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині є суб`єктивною та безпідставною.

Судом першої інстанції також встановлено, що на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей обвинувачена ОСОБА_7 не має, але здійснювала догляд за матір`ю померлого чоловіка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якою фактично мешкала після смерті чоловіка 11.03.2025. На підтвердження зазначеного, суду першої інстанції стороною захисту надано відповідні пояснення ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з яких вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 повністю опікувалась ОСОБА_15 , яка є її свекрухою, оскільки остання не здатна до самообслуговування, перебуває під наглядом сімейного лікаря з 22.11.2023 та потребує стороннього догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, про що вказано у висновку № 187/35 від 01.05.2025. Після ув`язнення ОСОБА_7 та смерті сина, ОСОБА_15 залишилася без необхідної їй допомоги у самообслуговуванні, що значно ускладнює її життя. ОСОБА_15 характеризує обвинувачену з позитивної сторони, як людину, яка завжди була чуйною, до оточуючих відносилась з повагою та взаєморозумінням.

При цьому, судом правильно враховано, що обвинувачена ОСОБА_7 не є єдиною людиною у сім`ї, яка здійснює догляд за ОСОБА_15 , особливо враховуючи зайнятість обвинуваченої на роботі. Крім цього, ОСОБА_15 не потребує постійного стороннього догляду, що зумовлює відсутність будь-якого обов`язку його здійснювати обвинуваченою. Суд бере до уваги, що відвідувати та допомагати ОСОБА_15 та надавати їй необхідний сторонній догляд на непрофесійній основі може й її повнолітня рідна онука ОСОБА_16 , яка зі своєю сім`єю проживає також у м. Златопіль та здатна забезпечити належний догляд рідній бабусі, що не заперечувалось обвинуваченою під час судового розгляду.

Крім того, судом першої інстанції враховано інші відомості про особу обвинуваченої, з яких вбачається, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, проживає зі своєю родиною, користується повагою серед знайомих та колег (т. 1 арк. 206-208); проявила себе як добра, чуйна, відкрита, порядна людина, уважно ставиться до потреб інших (т. 1 арк. 209-210), зарекомендувала себе як людина, яка не проходить повз чужих проблем і завжди готова вислухати, допомогти порадою чи вчинком, підтримує здорову атмосферу в колективі, має гарні стосунки з колегами (т. 1 арк. 211-212), з оточуючими підтримує дружні стосунки, не конфліктує (т. 1 арк. 214-220), має добру репутацію серед тих, хто її знає, і завжди дотримується норм етики та моралі (т. 1 арк. 221-224).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та добровільне внесення за згодою ОСОБА_7 суми застави у розмірі 60 560 грн. на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Обставиною, яка обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України, судом встановлено вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі за вчинення нею інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі в середніх межах санкції, передбаченої ч.3 ст.111-1 КК України, з його реальним відбуванням та призначенням додаткового покарання в мінімальному його розмірі, визначеному санкції цього Закону.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене основне та додаткове покарання ОСОБА_7 за вчинення злочину ч.3 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці з його реальним відбуванням з його реальним відбуванням, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у закладах освіти, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління та контролю, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, та займатися освітньою та виховною діяльністю на строк 10 років, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції не враховані усі обставини, які пом`якшують покарання, на переконання колегії, є суб`єктивними та безпідставними, з огляду на наступне.

Зокрема, судом першої інстанції належним чином перевірені доводи сторони захисту щодо наявності пом`якшуючих покарання обставин, передбачених ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; відсутність реальної шкоди та наслідків вчинення злочину.

Так, з мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції критично поставився до доводів сторони захисту щодо збігу тяжких сімейних обставини, в яких перебувала підсудна в умовах окупації, зокрема щодо перебування її під психологічним тиском з боку керівництва освітнього закладу; відсутності альтернативи та вибору джерела забезпечення сім`ї належними умовами проживання, заробітку, за обставин наявності хворих членів сім`ї, що поставили її в умови виживання.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховані пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що жодного психологічного та фізичного тиску з боку керівництва Дворічанського ліцею Дворічанської селищної ради Харківської області у підпорядкування якого входила Кутьківська філія, на нею здійснено не було. Пропонуючи посаду «исполняющего обязанности заведующей филиалом Двуречанского лицея Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» ОСОБА_7 , директором Дворічанського ліцею Дворічанської селищної ради Харківської області зазначалось про можливість впливу ворогом на тих, які не бажають співпрацювати з представниками окупаційної влади держави-агресора, але будь-яких об`єктивних погроз не було, які підсудна могла б сприйняття як реальні. Крім цього, суд зауважує, що на території с. Кутьківка обвинувачена жодного разу не бачила представників влади окупанта, що безпосередньо підтвердила під час судового слухання справи, а з восьми педагогів, яким ОСОБА_7 запропонувала продовжити роботу у «Кутьковском филиале Двуречанского лицея Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», двоє вчителів відмовились з особистих причин, що не потягло будь-якого негативного впливу на них зі сторони представників ворожої влади, що підтверджує факт надуманості та намагання виправдати свої дії обвинуваченою.

Щодо тверджень сторони захисту про необхідність постійного догляду обвинуваченої за рідною сестрою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд першої інстанції зазначив, що дійсно ОСОБА_17 , згідно з наданою випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, доставлена до лікарні у супроводі сина у важкому стані, який погіршився з 08.06.2022. Зі слів сина у анамнезі перебігу хвороби зазначено, що ОСОБА_17 страждає на цукровий діабет, перенесла COVID 19, гострий інфаркт міокарду. При цьому, ОСОБА_17 дійсно мала відповідні захворювання та потребувала лікування, але вона також мала сина, який, враховуючи надані стороною захисту документи, був поруч з матір`ю та міг здійснювати необхідний догляд, що фактично нівелює обов`язок підсудної у постійному догляді за її рідною сестрою, вимушеність залишитись ОСОБА_7 на окупованій території та будь-які імперативні обтяження щодо необхідності підсудної прижиттєвому супроводі ОСОБА_17 , та свідчить більше за добровільність допомоги в межах родинних відносин, а не обов`язок одноособово здійснювати догляд, забезпечення та супровід хворої.

Крім того, судом враховані твердження сторони захисту щодо обмежених можливостей сім`ї ОСОБА_7 , з урахуванням наявності на утримані родини членів родини, що потребували посиленого догляду та медичного супроводу, чиї потреби потребували додаткових заходів у забезпеченні їх нормального існування.

Водночас, суд першої інстанції правильно поставився критично до аргументів сторони захисту щодо надзвичайно важких умов існування сім`ї ОСОБА_7 в умовах відсутності будь-якого доходу для забезпечення її життєдіяльності, оскільки обвинувачена під час судового слухання зазначила, що уся сім`я під час окупації мала змогу харчуватись за рахунок ведення власного домашнього господарства, що свідчить про наявність альтернативних шляхів для забезпечення життєдіяльності сім`ї. Особливо додаткових потреб сім`я не потребувала, а придбання ліків та інших засобів необхідних для забезпечення нагальних потреб родина отримувала у волонтерів, які приїздили на окуповану територію, а також забезпечували можливість зняття та обміну готівкових коштів, на придбання товарів першої необхідності, непостійні заробітки мав чоловік підсудної, а у кінці серпня обвинувачена вказала, що отримала матеріальну допомогу від окупаційної влади у російських рублях.

Також судом першої інстанції враховано, що обвинувачена має повнолітню працездатну доньку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка на час окупації разом з чоловіком та малолітньою онукою, проживала поряд з ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , вели власне сімейне господарство та забезпечували своє існування, зокрема й з урахуванням обов`язку допомагати своїм батькам.

Крім цього, судом враховано, що з початку повномасштабного військового вторгнення держави-агресора на територію України більшість населення нашої держави опинилася в скрутному матеріальному та життєвому становищі, зокрема люди були вимушені покинути свої домівки, поїхали в інші області держави чи взагалі в інші держави. Зазначені обставини в будь-якому випадку не виправдовують злочинні дії обвинуваченої, пов`язані з колабораційною діяльністю, яка почала співпрацювати з окупантами та добровільно обійняв керівну посаду «исполняющего обязанности заведующей филиалом Двуречанского лицея Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области». Вказані дії свідчать про її добровільну співпрацю з ворогом, та не є способом виживання в умовах окупації, а тому доводи сторони захисту в цій частині є непереконливими та безпідставними.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої згідно з п.п. 5, 6 ч. 1 ст.65 КК України, про які зазначала сторона захисту під час судового розгляду, а саме вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, а також під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 вчинила хоча і нетяжкий злочину відповідно до ч.4 ст.12 КК України, але який спрямований проти основ Національної безпеки України, що становить велику суспільну небезпеку, здійснювала дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти у період воєнного стану, що спричинило негативні наслідки для впровадження повноцінного освітнього процесу в Україні.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що виховний вплив школи відіграє значну роль у вихованні патріотизму у дітей та спрямований на формування стійких моральних цінностей, потреб, почуттів, навичок поведінки на основі засвоєних ідеалів, норм і принципів моралі та практичної діяльності. А небезпека колабораційної діяльності у закладах освіти полягає в тому, що дітям викладають картину світу, яка відрізняється від реальності та є ворожою до України. Крім того, через малий вік, у зв`язку з формуванням особистості та становленням поглядів, діти можуть легше піддаватися пропаганді й маніпуляціям. А системний підхід окупаційної влади до впровадження власної освіти спрямований, у тому числі, на викорінення української ідентичності дітей, здійснення освітнього процесу передбачається повністю за російськими стандартами, російською мовою та включає потужну пропагандистську складову, що має на меті сформувати в українських дітей певний світогляд.

При цьому, належить врахувати, що ОСОБА_7 , займаючи посаду «исполняющего обязанности заведующей филиалом Двуречанского лицея Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», здійснювала загальне керівництво вказаним «навчальним закладом»; повідомила колектив про встановлення та поступове впровадження у вказаному «навчальному закладі» стандартів освіти російської федерації з впровадженням освітнього процесу на російській мові та за стандартами освіти держави-агресора; організовувала прийом на роботу технічного персоналу та педагогічного складу, які погодились працювати під керівництвом окупаційної влади держави-агресора, брала участь у нарадах, де ознайомлювала вчителів з новим навчальним планом за стандартами освіти держави-агресора.

Крім того, згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачена ОСОБА_7 отримала в окупаційній адміністрації держави-агресора для вказаного «навчального закладу» навчальні підручники 2022 року випуску видавництва РФ, які виготовлені на території РФ за стандартами освіти держави-агресора і відповідають стандартам освіти держави-агресора, зазначеним у ФГОС № 286, ФГОС № 287, зібрала та провела батьківські збори, на яких повідомила, що здійснення навчального процесу у 2022-2023 році буде відбуватися відповідно до стандартів держави-агресора та організовувала прийом заяв від батьків про прийняття їх дітей на навчання до вказаного новоствореного «навчального закладу», а також займалась підготовкою приміщень вказаного «навчального закладу» до нового 2022-2023 навчального року шляхом демонтування української символіки, організувала 01.09.2022 проведення свята «День знаний» відповідно до порядку, визначеному державою-агресором.

Той факт, що від дій ОСОБА_7 не настало шкідливих наслідків, не свідчить про меншу суспільну небезпечність її дій. Це пояснюється тим, що у вересні 2022 року с.Кутьківка Куп`янського району Харківської області було звільнено було звільнено від окупантів силами ЗСУ, і тому негативний вплив на дітей припинився, що свідчить про суб`єктивність і безпідставність апеляційних доводів сторони захисту щодо необхідності визнання цієї обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ч.2 ст.65 КК України, а саме відсутність реальної шкоди та наслідків вчинення злочину.

Зазначене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 30.01.2025 у справі № 644/4388/23 (провадження № 51-4564 км 24).

Що стосується тверджень захисника про неправомірність визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, то вони є безпідставними.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2024 № 2102-ІХ, було введено воєнний стан на всій території України.

З формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що злочин проти основ національної безпеки України ОСОБА_7 вчинила не пізніше 01.07.2022, тобто під час дії воєнного стану.

Як було встановлено судом, і це не заперечується стороною захисту, обвинувачена добровільно та усвідомлено співпрацювала з окупаційною владою та обійняла посаду «исполняющего обязанности заведующей филиалом Двуречанского лицея Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», отримуючи за це винагороду у грошовій одиниці рф, що не було єдиним способом виживання в умовах окупації.

Враховуючи, що ОСОБА_7 свідомо умисно використала для вчинення кримінального правопорушення особливу обстановку, що склалася в країні воєнний стан, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Отже, твердження сторони захисту про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання, що, на їх думку свідчить про необхідність призначення менш суворого покарання або застосування положень ст. 69 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані судом та цим доводам надана належна і повна оцінка в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

При цьому, стороною захисту не наведено обґрунтування щодо істотної диспропорції між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, зважаючи на обставини за яких було вчинено злочини та його характер, зокрема, ведення колабораційної діяльності в тяжкий для країни час, в умовах воєнного стану та повномасштабного вторгнення держави-агресора.

Колегія суддів ставиться критично до доводів апеляційної скарги захисника щодо необхідності застосування до обвинуваченої положень ст.69 КК України або призначення більш м`якого покарання у зв`язку з її віком та важким становищем ОСОБА_7 , в якому опинилася остання внаслідок військової агресії з боку рф, оскільки з початку повномасштабного військового вторгнення держави-агресора на територію України більшість населення нашої держави опинилася в скрутному матеріальному та життєвому становище, в тому числі люди були вимушені покинути свої домівки, поїхали в інші області держави чи взагалі в інші держави.

Крім того, зазначені обставини в будь-якому випадку не виправдовують злочинні дії обвинуваченої, пов`язані з колабораційною діяльністю у взаємодії та підтримки окупаційної адміністрації держави-агресора, а тому апеляційна скарга сторони захисту в цій частині є непереконливою та безпідставною.

Доводи захисника про необхідність звільнення її від відбування призначеного покарання у зв`язку з тим, що вона має сім`ю та характеризується за місцем роботи виключно позитивно, на переконання колегії суддів, не є достатньою підставою для застосування положень ст.69 КК України або іншого пом`якшення призначеного покарання, оскільки ці обставини існували і на час вчинених злочинів, але не спинили обвинувачену від їх вчинення.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , а також твердження обвинуваченої та захисника ОСОБА_8 , які надані ними під час апеляційного розгляду, про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до статті 414 КПК України, невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченої, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Стороною захисту не наведено в своїй апеляційній скарзі та не доведено під час апеляційного розгляду наявність обставин, які свідчать про необхідність звільнення ОСОБА_7 від реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України.

Обвинуваченою та її захисниками також не доведено наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать про явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченій покарання.

На переконання колегії суддів, встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченої, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Отже, обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання або застосування положень ст.69 КК України стороною захисту не зазначено та колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку не встановлено.

При цьому, прокурором також не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну м`якість призначеного покарання ОСОБА_7 як основного, так і додаткового, що свідчить про необґрунтованість апеляційних доводів сторони обвинувачення в частині необхідності скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції з призначення більш суворого покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення за ч.3 ст.111-1 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченої, конкретним обставинам кримінального провадження та за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах прокурора та захисника ОСОБА_9 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м.Харкова від 25 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді: