Справа № 953/9228/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокум. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкові у порядку спрощеного провадження за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 11.08.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджениця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, який не проходить військової служби, не є особою з інвалідністю, не одружений, має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на родження, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_6 , яка сформувалася у ході тривалого спілкування, протиправно заволодів його майном за таких обставин. У липні 2025 року обвинувачений із потерпілим домовилися, що ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 продасть належний останньому автомобіль марки ЗАЗ SENS сірого кольору (номер кузова НОМЕР_1 ), державний номерний знак НОМЕР_2 , за 850 доларів США та передасть гроші власнику. 30.07.2025 року близько 14:00 за усною домовленістю ОСОБА_6 , будучи переконаний у доброчесності намірів ОСОБА_3 , добровільно передав йому через ОСОБА_7 зазначений транспортний засіб для реалізації, а обвинувачений перепродав його ОСОБА_8 і отримав за це кошти. Водночас ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, ввів ОСОБА_6 в оману і не сплатив йому грошей за автомобіль, а отриманими від ОСОБА_8 коштами розпорядився на власний розсуд. Цим самим обвинувачений заволодів транспортним засобом ОСОБА_6 шляхом шахрайства, завдавши матеріальної шкоди на суму 850 доларів США, що за курсом НБУ на день вчинення кримінального правопорушення становило 35 521,50 грн.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену у присутності захисника ОСОБА_9 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_6 також надав до суду заяву про беззаперечну згоду з установленими органом досудового розслідування обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України і згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

З огляду на зазначене, оскільки учасники кримінального провадження не оспорюють встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин справи, у тому числі щодо розміру завданої кримінальним проступком матеріальної шкоди і цивільного позову, обізнані із правовими наслідками застосування передбаченої ст. 302 КПК України спеціальної процедури, суд, переконавшись у добровільності їх позицій, вважає за необхідне розглянути обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового засідання.

Дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку у межах висунутого звинувачення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, тобто шахрайство.

Обираючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд керується такими нормами матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Під час обрання винній особі заходу примусу суд, як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. У розумінні наведеної правової норми критеріями визначення тяжкості правопорушення є класифікація, наведена у ст. 12 КК України, а також особливості конкретного злочину чи проступку.

Оцінюючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення відповідно до наведених вище орієнтирів, суд бере до уваги, що вчинене ОСОБА_3 діяння згідно з ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком і обставин, які б підсилювали тяжкість скоєного порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною кримінально-правою нормою, за результатами судового розгляду не встановлено.

Бере суд до уваги і відомості, що характеризують особу ОСОБА_3 у загальносоціальному плані. Зокрема, обвинувачений має вищу освіту, однак офіційно не працевлаштований, не проходить військової служби, утримує двох малолітніх дітей, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває. Не є особою з інвалідністю.

Окрім наведеного, обвинувачений раніше не судимий, проте раніше багаторазово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 130 і 126 КУпАП. Наведені дані суд враховує як такі, що характеризують особу ОСОБА_3 з точки зору потенційної суспільної небезпеки (а. с?2833, 78).

Як обставину, що відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд враховує щире каяття ОСОБА_3 , про що зазначено в обвинувальному акті.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, у справі не встановлено.

У санкції ч. 1 ст. 190 КК України законодавець передбачає такі альтернативні покарання:

- штраф від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин;

- виправні роботи на строк до двох років;

- пробаційний нагляд на строк до трьох років;

- обмеження волі на строк до трьох років.

Оскільки ОСОБА_3 офіційно не працює і не має власних законних джерел доходу, водночас утримує двох неповнолітніх дітей, суд не знаходить підстав для висновку, що покарання у виді штрафу може бути виконано за рахунок обвинуваченого і не створить для нього та його сім`ї надмірний матеріальний тягар. Крім цього, як видно з матеріалів справи, штраф раніше неодноразово накладався на ОСОБА_3 у порядку реалізації адміністративної відповідальності, і низка стягнень цього виду не були виконані. З огляду на зазначені обставини у своїй сукупності суд не вважає відповідне покарання пропорційним, а також ефективним і доцільним для досягнення мети, визначеної у ч. 2 ст. 50 КК України.

З причин відсутності в обвинуваченого працевлаштування щодо нього не може бути застосоване і покарання у виді виправних робіт, яке згідно з ч. 1 ст. 57 КК України відбувається за місцем роботи засудженого і полягає у здійсненні з його заробітку щомісячних відрахувань у розмірах та впродовж строку, встановлених судом у визначених законом межах.

Водночас, на переконання суду, та обставина, що обвинувачений раніше багаторазово притягувався до адміністративної відповідальності і не виконував накладених на нього стягнень, зумовлює необхідність застосування заходу примусу, який би передбачав контроль його поведінки.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду. У межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України суд визначає мінімальний строк цього заходу примусу, враховуючи, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, у вчиненому проступку повністю визнав провину, щиро розкаявся, і обставин, які б обтяжували покарання чи підсилювали тяжкість скоєного у межах даної кримінально-правової кваліфікації, за підсумками судового розгляду не встановлено.

Зазначене вище покарання суд вважає пропорційним, співмірним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_6 пред`явив у кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування йому завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди на суму 35 521, 50 грн.

Вирішуючи позовні вимоги, суд керується такими нормами процесуального і матеріального права.

У ч. 1 ст. 128 КПК України законодавець надає потерпілому право пред`явити у кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Як унормовано у частині 5 цієї ж статті, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими КПК України. Водночас якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як унормовано ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу (далі ЦК) України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на підставі ст. 22 ЦК України має право на їх відшкодування. У розумінні частини 2 цієї статті збитками є:

1)витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Розмір матеріальної шкоди збитків, завданих ОСОБА_6 внаслідок вчинення кримінального проступку, зазначений в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним, і не оспорюється учасниками судового процесу, у тому числі зі сторони захисту.

З огляду на зазначене позовні вимоги потерпілого про відшкодування зазначеної шкоди є обґрунтованими і підлягають задоволенню на підставі ст. 128 КПК України, ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Витрат на залучення експерта та інших процесуальних витрат у справі не понесено, речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і правових підстав для його обрання, враховуючи застосований щодо ОСОБА_3 вид покарання і процесуальні позиції сторін, суд не знаходить.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відбування покарання такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття і поставлення засудженого на облік за місцем відбування покарання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 35 521 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять одну) грн. 50 коп.

Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам судового провадження надіслати копію вироку.

Суддя ОСОБА_1