Справа № 155/1122/24 Провадження №11-кп/802/379/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 10 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком, у кримінальному провадженні. Внесеному до ЄРДР під №0000128, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Маневичі Маневицького району Волинської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, який не одружений, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні одну малолітню дитину, не працевлаштованого, звільненого з військової служби, учасника бойових дій, не судимого, засуджено за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання засудженого для виконання цього вироку.

На підставі ст.20, 93, 94 КК України до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбуття покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, тобто з 06.05.2024 по 08.05.2024 із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбуття покарання зараховано строк його перебування під дією запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з 08.05.2024 по 08.07.2024 включно та з 18.07.2024 по 24.10.2024 включно, у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовано.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових молекулярно-генетичних експертиз №СЕ-19/103-24/8241-БД від 30.10.2024 в розмірі 18 322,46 грн. та №СЕ-19/103-24/6694-БД від 28.10.2024 в розмірі 9 126,98 грн. у загальному розмірі 27 449 (двадцять сім тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 44 коп.

Скасовано арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області від 08.05.2024, а саме - на одну пару шортів, одну пару кросівок, одну футболку, мобільний телефон марки «Iphone 13 pro», одну сім картку, які належать ОСОБА_7 .

Речові докази після набрання вироком законної сили: рушник з плямами речовини бурого кольору, який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів при ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області, уламки скляної пляшки, горловину скляної пляшки та уламки скляної пляшки з слідами речовини бурого кольору, які приєднано до матеріалів кримінального провадження - знищено; одну пару чоловічих кросівок, шорти та футболку, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів при ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області - знищено; мобільний телефон марки «Iphone моделі 13 pro», який поміщено в спеціалізований пакет НПУ серії WAR №0062913, який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів при ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області та сім картку - повернуто за належністю законному володільцеві ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 05 травня 2024 року близько 22 год. 10 хв., перебуваючи перед вхідними дверима до будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, використавши горловину із розбитої скляної пляшки, наніс останньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кілька ударів, два з яких - в область шиї, один - в ділянку кисті лівої руки, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді множинних різаних ран передньої поверхні шиї з інтенсивною кровотечею та долонної поверхні лівої кисті. Згідно висновку судово-медичної експертизи №33 від 20.05.2024, тілесні ушкодження у вигляді ран, які супроводжувались значною крововтратою, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, як такі, що в момент заподіяння, чи в клінічному перебігу, через різні проміжки часу, спричиняють загрозливі для життя явища, i котрі, без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчуються, чи можуть закінчитися смертю.

Сторона обвинувачення та сторона захисту на вказаний вирок подали апеляційні скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі оскаржує вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного судом покарання особі обвинуваченого і тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Зазначає про те, що висновки місцевого суду щодо обвинувачення, яке суд вважав доведеним та про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не відповідають дослідженим у провадженні доказам, оскільки усі докази вказують на необхідність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. Так, при розгляді кримінального провадження суд першої інстанції не врахував та надав неповну оцінку всім наявним доказам у сукупності і, зокрема: висновку судово-медичної експертизи №33 від 20.05.2024; протоколам огляду місця події від 05.05.2024 та додаткового огляду від 06.05.2024; дослідженим речовим доказам відповідно до постанови від 14.06.2024; показанням потерпілого ОСОБА_9 . Тому саме тому такі докази потребують повторного їх дослідження апеляційним судом у порядку ч.3 ст.404 КПК України. Місцевий суд правильно встановив факт нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_9 горловиною розбитої пляшки, однак помилково та безпідставно перекваліфікував його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України із посиланням на те, що в обвинуваченого не було прямого умислу на настання злочинного наслідку від його дій у виді смерті потерпілого. Як встановлено обвинувачений застосував заздалегідь підготовлену горловину із розбитої пляшки, наніс два удари в область шиї потерпілого, тобто у життєво-важливі органи, що також підтвердив потерпілий. Прокурор вважає, що усі дії вчинені обвинуваченим відносно потерпілого свідчать про намір першого на спричинення останньому невідворотних наслідків. І хоча обвинувачений після нанесення потерпілому двох ударів припинив свої дії, однак це він зробив лише з метою залишення місця події, про що вказує його подальша поведінка, яка виразилась у терміновому від`їзді з населеного пункту, де було вчинено кримінальне правопорушення. Однак, належної оцінки місцевий суд таким обставинам не надав.

Окрім того, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому безпідставно не визнав доведеною обставино, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки потерпілий ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як він відчував від нього запах спиртного. При цьому, допитані судом свідки також показували, що ОСОБА_7 вживав безалкогольне пиво, яке приніс з собою. Вказував про таку обставину і сам обвинувачений при проведенні експертизи.

Також місцевий суд в порушення норм законодавства не виклав суть обвинувачення, яке інкримінувалось ОСОБА_7 відповідно до обвинувального акту. Водночас, при формулюванні нового обвинувачення та фактичних обставин, які визнано доведеними, суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, фактично змінивши та збільшивши кількість нанесених потерпілому ударів, зазначивши їх загальну кількість не менше трьох, та розмежував локалізацію їх нанесення. Проте, такі обставини не інкримінувались ОСОБА_7 органом досудового розслідування, чим суд фактично погіршив правове становище обвинуваченого. Таким чином, виклад у судовому рішенні фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, не відповідає пред`явленому обвинуваченню, і це на думку прокурора, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування вироку суду.

Окрім того прокурор зазначає, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, жодним чином не визнав свою винуватість, не висловив будь-якого каяття, заподіяну шкоду не відшкодував, не цікавився станом потерпілого, а натомість усіляко намагався вигородити себе та вказував на непричетність до вчинення кримінального правопорушення. Він також негативно характеризується по місцю проживання та ніде не працює. Сам же потерпілий наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання. Такі обставини судом належним чином враховані при призначенні покарання не були. Натомість суд врахував той факт, що обвинувачений немає судимостей, являється учасником бойових дій звільнений в запас, на його утриманні перебуває малолітня дитина, та стан його здоров`я, однак такі обставини жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тому прокурор вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення на строк 9 років. Просить також у мотивувальній частині вироку викласти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення відповідно до обвинувального акту, а також внести у вирок вказівку про наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, прокурор просить у порядку ч.3 т.404 КПК України повторно дослідити такі докази як: висновок судово-медичної експертизи №33 від 20.05.2024; протоколи огляду місця події від 06.05.2024 та додаткового огляду від 06.05.2024; постанову про визнання речових доказів від 14.06.2024, якою визнано речовими доказами залишок горловини та уламки скляної пляшки; та повторно допитати потерпілого ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує про порушення норм матеріального права і невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок тяжкості. Зазначає, що судом першої інстанції прийшов до вірного висновку про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України. Однак, разом з цим, місцевий суд призначив ОСОБА_7 занадто суворе покарання. Так, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №189 від 28.06.2024 ОСОБА_7 не міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними у зв`язку з перенесеними у дитинстві наслідками черепно-мозгової травми, психопатоподібного синдрому, проходження лікування у Волинській обласній психіатричній лікарні через поведінкові порушення та участю бойових дій під час яких став свідком жахливих подій. У той же час ОСОБА_7 не заперечує той факт, що міг нанести потерпілому тілесні ушкодження, однак не мав наміру заподіювати останньому смерть, що на думку захисника, є визнанням вини. Окрім того, обвинувачений на утриманні має малолітню дитину, на даний момент бажає добровільно відшкодувати потерпілому завдану шкоду та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України. Також обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що відображається у вчиненні ним дій (з`явлення до правоохоронних органів для проведення слідчих дій, участь у проведенні експертних досліджень) та не створення перешкод для проведення належного і повного досудового розслідування, а тому така обставини є такою, що пом`якшує його покарання. Обвинувачений також не судимий та є учасником бойових дій. Однак, такі обставини судом до уваги взяті належним чином не були.

Посилаючись на вищенаведене, захисник обвинуваченого просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України в межах санкції цієї норми із застосуванням положень ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав основні доводи апеляційних скарг, сторону обвинувачення та сторону захисту, які кожен окремо підтримали свої скарги та заперечили інші, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст15, ч.1 ст.115 КК України, а саме як вчинення умисних протиправних дій, котрі виразились у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині до кінця, однак свої протиправні дії не закінчив з причин, які не залежали від його волі.

Суд першої інстанції не погодився із правовою кваліфікацією органу досудового розслідування та перекваліфікував дії ОСОБА_7 ч.2 ст15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 цього Кодексу, а саме визнав його винуватим у вчиненні умисних дій, які виразились у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Прокурор не погоджується із таким рішенням місцевого суду вказуючи про неправильну перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст15, ч.1 ст.115 на ч.1 ст.121 КК України, оскільки на його думку матеріали кримінального провадження містять достатні належні і допустимі докази для підтвердження його винуватості саме у закінченому замаху на вбивство.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, винуватість ОСОБА_7 стороною обвинувачення обґрунтовувалась показаннями потерпілого, свідків та письмовими і речовими доказами, які досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про повторне дослідження у порядку ч.3 ст.404 КПК України певної частини доказів, а саме: висновку судово-медичної експертизи №33 від 20.05.2024; протоколу огляду місця події від 06.05.2024 та додаткового протоколу огляду місця події від 06.05.2024; постанову про визнання речових доказів від 14.06.2024, якою визнано речовими доказами залишок горловини та уламки скляної пляшки; та повторно допитати потерпілого ОСОБА_9 , яким на його думку, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки.

З цього приводу колегія зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

А тому, суд апеляційної інстанції визнавши клопотання прокурора обґрунтованим, під час апеляційного розгляду вирішив повторно дослідити письмові докази, зазначені ініціатором клопотання в апеляційній скарзі, а також допитати потерпілого.

Так, апеляційним судом відповідно до положень ч.3 ст.404 КПК України повторно досліджено наступні докази, яким сторона обвинувачення обґрунтовувала винуватість ОСОБА_7

- потерпілий ОСОБА_9 в ході апеляційного розгляду будучи повторно допитаним фактично підтримав ті показання, які він надав в суді першої інстанції. При цьому показав, що коли він мав лягати спати, то однак у вхідні двері хтось постукав, у зв`язку з чим він вийшов в загальний коридор, де побачив, що хтось стоїть, однак одразу не впізнав хто це, оскільки було темно. Ця особа спитала у нього чи його звати ОСОБА_10 та сказала, що хоче поговорити. Він відповів, що не бажає говорити, оскільки від того чоловіка було чути різкий запах алкоголю. Коли він розвернувся іти додому, то ця особа переступила поріг будинку та нанесла один удар в підборіддя, а коли він почав захищатись то отримав ще декілька ударів в область шиї та руки. Після цього нападник побіг, залишивши місце події. Надалі він зайшов до будинку та сказав дружині аби вона викликала швидку. Коли він перебував у лікарні, то до нього приїжджав батько ОСОБА_7 та просив забрати заяву із поліції, говорив, що відшкодують йому шкоду, а він повинен забрати заяву з поліції через відсутність претензій. Додав, що він вважає, що обвинувачений скоїв напад на нього, оскільки у ОСОБА_9 з сім`ю ОСОБА_11 неприязні стосунки і це була їхня помста.;

- висновок експерта №33 судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 (розпочато 17.05.2024, закінчено 20.05.2024), з якого вбачається, що: 1.Експертизою виявлено слідуючі ушкодження: рубці передньої поверхні шиi, та долонної поверхні лівої кисті. Під час госпіталізації, у підекспертного виявлено множинні різані рани передньої поверхні шиї з інтенсивною кровотечею, та долонної поверхні лівої кисті. При поступленні у лікарню у ОСОБА_9 виявлено: «Множинні різані рани передньої поверхні шиї. Геморагічний шок 0 - I ступеня. Різана рана долонної поверхні лівої кисті.» 2. Рубці з`явились наслідком загоєння ран, які згідно даних представленої медичної документації, були заподіяні 05.05.2024 близько 21:30 год. 3.Рани виникли внаслідок дії плоского, гострого предмета, який мав ріжучі властивості. Допускається виникнення таких ушкоджень відломком скляної пляшки. 4.По ступеню тяжкості, заподіяні підекспертному тілесні ушкодження, у вигляді ран, які супроводжувались значною крововтратою (в середньому 500 мл. за 45 хв., згідно даних медичної документації), згідно пункту 2.1.2. (Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що являються небезпечними для життя, як такі, що в момент заподіяння, чи в клінічному перебігу, через різні проміжки часу, спричиняють загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.о.) i котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися, смертю. 5.Заподіяні ушкодження, розміщені в ділянці життєво-важливих органів, а саме - в проекції магістральних кровоносних судин, нервів які ix супроводжують та нервових сплетінь; трахеї та гортані; залоз внутрішньої секреції, та інших. 6.Виходячи з кількості ушкоджень, можна стверджувати, що підекспертному було заподіяно не менше 4 травмуючих дій.

Допитаний судом апеляційної інстанції експерт ОСОБА_12 , який складав вищевказаний висновок №33, підтримав його в повному об`ємі. Окрім того, експерт суду пояснив, що свій експертний висновок він складав на підставі отриманих ним документів, які описані лікарями та огляду потерпілого ОСОБА_9 , після того як йому провели оперативне втручання. При огляді ним були виявлені рубці в стані загоєння. Самі ж рани були у місці, де знаходяться життєво важливі органи, тобто на області шиї. Також додав, що з огляду на виявлені рани, де вони знаходились, можна прийти до висновку, що при вчасному ненаданні потерпілому медичної допомоги, могли б настати тяжкі наслідки, у тому числі у вигляді смерті. Також додав, що велику магістральну судину пошкоджено не було. Окрім того, повідомив, що при проведенні експертизи уламки скла слідчим йому не надавались.

- протоколом огляду місця події з фотозображеннями від 06.06.2024 за адресою: АДРЕСА_2 (огляд розпочато о 01:25 хв., а закінчено 02:10 год., фіксувався технічним засобом цифровим фотоапаратом «NIKON»), який проведено слідчим ОСОБА_13 , за участі власника ОСОБА_14 та спеціаліста-криміналіста ОСОБА_15 та у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . З протоколу вбачається, що під час огляду встановлено, що домоволодіння складається з житлового цегляного одноповерхового будинку та підсобних приміщень. Вхід на територію домоволодіння з вільним доступом, з ліва розміщений гараж, під дверима гаража виявлено горловину скляної пляшки, з права від входу виявлено частини (уламки) скляної пляшки, які хаотично розкидані під сіткою. Під житловим будинком, з права від входу виявлено рушник кремового кольору, на цьому ж рушнику виявлено сліди речовини бурого кольору схожі на кров. Перед вхідними дверима у житловий будинок наявні бетонні сходинки, на який на момент огляду виявлені уламки скла темного відтінку та плями бурого кольору, які розміщені хаотично. Двері, які ведуть у житловий будинок дерев`яні, одностулкові, які на момент огляду були у відчиненому положенні без пошкоджень, при вході в коридор виявлено, з права від входу, металеву сушилу, дерев`яний стіл, підлога при вході застелена килимками, на яких на час огляду виявлено сліди (плями) речовини бурого кольору, які розміщені хаотично, на підлозі виявлено сліди (плями) бурого кольору, які розміщені хаотично. Оглядом також встановлено, що загальна обстановка в коридорі не порушена. Зліва від входу виявлено міжкімнатні двері, які ведуть до інших кімнат обстановка в яких на час огляду не порушена. Під час огляду виявлено: горловину скляної пляшки, уламки скляної пляшки, рушник з плямами бурого кольору, плями бурого кольору. Окрім того, під час огляду вилучено: горловину скляної пляшки, уламки скляної пляшки, рушник з плямами бурого кольору;

- постанову про визнання предмета речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 14.06.2024, якою вищевказані речі, у тому числі уламки скляної пляшки та горловину визнано речовими доказами;

- протокол огляду місця події (додатковий) від 06.05.2024 року з фотозображеннями за адресою: АДРЕСА_2 (огляд розпочато о 13:35 хв., а закінчено 14:20 год., фіксувався технічним засобом цифровим фотоапаратом та відеокамеру), який проведено слідчим ОСОБА_13 , за участі власника ОСОБА_14 та спеціаліста-криміналіста ОСОБА_15 та у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Під час додаткового огляду було встановлено, що домоволодіння за цією адресою розташоване навпроти магазинів та церкви. Магазини та церква розташовані на паралельній стороні вулиці, орієнтована відстань між житловим будинком та магазинами становить 70-90 метрів. Ділянка між магазинами та домоволодінням з асфальтованим покриттям, вулиця домоволодіння з трав`яною поверхнею, висота трави 5-7 см. З права по вулиці, яка веде на подвір`я, вздовж вулиці розміщений паркан у вигляді металевої сітки висотою орієнтовно 1,5 м., сітка закріплена на металевих стовпах аналогічної висоти та бетонних стовпів. По ліву сторону наявне гаражне приміщення, ворота якого, на момент огляду були зачинені, після гаражного приміщення вздовж вулиці наявний паркан з металопрофільного листа червоного кольору, який примикає до гаража та вольєра, після якого наявне підсобне господарське приміщення, цегляне одноповерхове. На подвір`ї є бетонна доріжка, яка веде до входу у житловий будинок, а з ліва від доріжки є заготовлені та складені в ряд дрова. В дальній частині подвір`я є одноповерховий цегляний будинок з пристройкою з блоків, будинок накритий металевою бляхою чорного кольору, склопакети вікон на момент огляду в положенні зачинено та їх цілісність не порушена. Вхід в приміщення житлового будинку обладнаний одностулковими дверима, які на момент огляду зачинені, двері не пошкоджені, перед дверима наявні бетонні сходи з трьох сходинок, кути сходинок частково пошкоджені, на них виявлені плями бурого кольору, які розміщені хаотично та ведуть в приміщення веранди житлового будинку. На момент огляду у веранді житлового будинку, зліва від входу на підлозі виявлено сліди речовини бурого кольору, які розміщені хаотично як на самій підлозі так і на килимках. Проведеним оглядом біля стовпа №2, який утримує сітку (огорожу) виявлено уламки скла дрібних розмірів. Вилучення речей не проводилося у зв`язку з відсутністю речей та предметів, які б становили інтерес.

Крім того, судом першої інстанції були досліджені такі докази, які повторно судом апеляційної інстанції в порядку ч.3 ст.404 КПК України не досліджувались. Це:

- показання свідка ОСОБА_18 , яка є дружиною потерпілого. Свідок в суді першої інстанції показала, що подія відбулася 05.05.2024, на перший день Великодня. Вона з чоловіком перебували вдома, оскільки мали прийти у гості діти з онуками. Коли ввечері вони готувались до сну, то хтось почав стукати (гримати) у двері, тому чоловік пішов їх відчиняти. Через 5-7 хв. ОСОБА_9 почав кричати до неї: « ОСОБА_19 , викликай швидку». Вийшовши з кімнати вона побачила свого чоловіка всього у крові, у зв`язку з чим зателефонувала до дочки та попросила викликати швидку медичну допомогу. При цьому, вона надала ОСОБА_9 рушник, оскільки у нього з шиї ішла кров. На її запитання ОСОБА_9 ствердив, що не знає хто його порізав. Їх дочка приїхала до них через 5 хв., ОСОБА_9 забрала швидка та повезла в лікарню, його оперували приблизно 45 хв. На наступний день біля 10:00-11:00 год. у лікарню приїхали батько та брат ОСОБА_7 для того, щоб відвідати ОСОБА_9 , а також питали чи не потрібні гроші на лікування. Про те хто порізав її чоловіка дізналася від своєї дочки, скло від пляшки пива бачила біля стовпа в себе на подвір`ї (в межах огорожі).

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції показала, що потерпілий ОСОБА_9 є її батьком, його ще називають в селі «Толік Шпіц». 05.05.2024 о 21:25 21:30 год. до неї зателефонувала її мати та повідомила, що батька вдарили, попросила викликати швидку. Вона викликала швидку і швидко зібралася та направилася до будинку батьків, по дорозі зустріла ОСОБА_20 ідучу в напрямку від магазину додому. Коли приїхала до батьків, то помітила багато крові на підлозі у тамбурі, бачила як у батька з шиї ішла кров, рану він затуляв рушником, а також у нього була рана на руці. Після цього, коли вона вийшла зустрічати працівників швидкої медичної допомоги, то зателефонувала до ОСОБА_21 , оскільки її магазин знаходиться через дорогу до будинку батьків аби спитати чи був відкритий магазин та чи вона щось знає про подію. ОСОБА_21 повідомила їй, що ОСОБА_7 з компанією сиділи відпочивали біля магазину. Під час цього ОСОБА_7 стукнув її собаку об асфальт. На її запитання, що він робить, ОСОБА_7 взяв пляшку з-під пива і побіг в сторону, де живе ОСОБА_9 . Коли повернувся, то сказав кого ще порізати, бо порізав ОСОБА_22 . Надалі ОСОБА_7 взяв ключі від автомобіля та поїхав. Також додала, що вона у той вечір телефонувала до співмешканки ОСОБА_7 , однак вона сказала, що не знає де він. Свідок бачила, як працівники поліції знайшли на території домоволодіння батьків осколки скляної пляшки, а біля гаража горловину скляної пляшки;

- показання свідка ОСОБА_20 , яка суду показала, що 05.05.2024 вона з цивільним чоловіком ОСОБА_7 та його рідними поїхали відпочивати на берег водойми, алкогольні напої не вживали. На відпочинку перебували приблизно до 19:30 год., а далі поїхали до магазину ОСОБА_21 на каву, розташованого біля церкви в с.Цегів. Там були ще ОСОБА_23 . Біля магазину ОСОБА_7 мав при собі одну пляшку зеленого кольору пива «Опілля - безалкогольне», грався із собакою породи «пекінес», однак тварина вкусила його за палець лівої руки, у зв`язку з чим він розізлився на собаку та пішов мити руку до річки, і його не було десь 5 хв. Коли ОСОБА_7 повернувся, то він був спокійний, не сердитий, запропонував їй їхати додому в м.Луцьк, але вона відмовилася, так як хотіла ще побути з подругами, а тому він взяв ключі від автомобіля та поїхав десь о 20:30 год. На зв`язок він вийшов вночі, а до цього на телефон не відповідав. Також вона показала, що деякий час побувши біля магазину пішла додому. Коли ішла то бачила, що на зустріч їй хтось їде велосипедом, але вона не впізнала, що це була дочка потерпілого (це було біля 21 год.). Пізніше їй зателефонувала дочка потерпілого та сказала, що не пробачить. Також показала, що для того щоб пройти до річки треба іди повз будинок потерпілого ОСОБА_9 ;

- показання свідка ОСОБА_21 , яка в суді першої інстанції показала, що оскільки у той день було свято, то вона з родичами та ОСОБА_24 відпочивали в лісі, а пізніше поїхали до магазину пити каву. Коли були біля магазину, то до неї зателефонувала ОСОБА_20 , яка хотіла зустрітися. Приблизно о 19:30 20:00 год. до магазину під`їхав ОСОБА_7 , який був одягнений в шорти та футболку та ОСОБА_20 , усі перебували біля магазину та пили каву. ОСОБА_7 пив безалкогольне пиво «Опілля» та грався з собакою, однак коли він підняв його за хвоста, то той вкусив його за руку. ОСОБА_7 побачивши в себе на руці кров, агресивно взяв собаку та кинув об асфальт, хотів його зловити, однак ОСОБА_21 з твариною зачинилася у магазині. Після цього, десь через 15-20 хв. вона, будучи закритою у магазині, зателефонувала до ОСОБА_24 та спитала чи є ще ОСОБА_7 та його автомобіль біля магазину, на що отримала відповідь, що він вже поїхав. Це була десь о 21 год. Також показала, що не знає чи ОСОБА_7 десь відлучався від магазину у той час коли вона перебувала всередині приміщення. Вона разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_24 перебували біля магазину ще 20 хв., а коли ОСОБА_20 пішла додому, то в магазині залишилися вона та ОСОБА_24 . Через деякий час до неї зателефонувала дочка потерпілого та спитала, хто був з нею та чи в неї відкритий магазин, на що вона відповіла, що і в даний час у магазині, а до цього з ними були ОСОБА_7 та ОСОБА_20 . Дочка потерпілого такого повідомила, що її нанесли тілесні ушкодження у зв`язку з чим викликали карету швидкої медичної допомоги. Ствердила, що з території магазину частково проглядається подвір`я потерпілого, а щоб пройти до водойми потрібно іти тією самою дорогою, де живе потерпілий. Пляшку пива, яку тримав в руках ОСОБА_7 , вона не бачила та її не прибирала;

- показання свідка ОСОБА_24 , яка суду показала, що о 19:30-20:00 год. вона приїхала до магазину з ОСОБА_21 та її родичами. Вона перебувала з ОСОБА_21 біля магазину до моменту приїзду ОСОБА_7 , який був одягнений в шорти і футболку з ОСОБА_20 . Показала, що ОСОБА_7 мав при собі пиво, з ним прийшов до магазину, однак вона не бачила, чи він його пив. Через 15-20 хв. ОСОБА_7 почав дражнити собаку ОСОБА_21 , кинув тварину об землю, а чи кусала собака його, вона не знає, так як крові не бачила. Тоді ОСОБА_21 почала сваритися з ОСОБА_7 за собаку, забрала її та зачинилася в магазині. Після цього, вона пішла додому, а ОСОБА_7 залишився біля магазину. Вдома вона перебувала десь 15-20 хв., поки до неї зателефонувала ОСОБА_21 , яка попросила її прийти до магазину допомогти все прибрати. Коли вона прийшла до магазину, а це була десь 21 год., то ОСОБА_20 повідомила, що ОСОБА_7 поїхав. Також показала, що вона разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_20 поспілкувалися ще 30 хв. біля магазину, після чого ОСОБА_20 пішла додому, оскільки темніло. Коли зачиняли магазин, а це приблизно о 22:00 год. було темно, але бачили як неподалік стояла карета швидкої медичної допомоги. Окрім того, показала, що на наступний день від односельчан дізналася, що ОСОБА_7 начебто вчинив напад на ОСОБА_9 ;

- показання свідка ОСОБА_25 , який суду першої інстанції показав, що його дружина ОСОБА_14 є дочкою ОСОБА_9 . Вони з дружиною проживають окремо від її батьків. Ввечері 05.05.2024 дружині зателефонували та повідомили, що її батька порізали, у зв`язку з чим остання зібралася та побігла до будинку батьків. Через деякий час дружина зателефонувала до свідка та попросила аби він прийшов до будинку її батьків, оскільки боялася там ночувати сама. Коли він прийшов до будинку ОСОБА_9 , то бачив сліди крові на підлозі у тамбурі. На наступний день від дружини дізнався, що потерпілого порізав ОСОБА_7 ;

- витяг з ЄРДР №0000128 від 06.05.2024, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.05.2024 від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де він вказав, що 05.05.2024 приблизно о 22:00 год. невідомий чоловік прийшовши до житлового будинку (місця проживання) наніс йому два удари в область шиї розбитою пляшкою, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження. ОСОБА_9 вказує, що частково бачив у темряві особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та підозрює у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 ;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.05.2024, та відеозапис до нього, з яких вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий 06.05.2024 о 09:43 год. в м.Луцьк, на просп.Молоді, 8. Під час затримання у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено одну пару кросівок, одну футболку, одні шорти, букальний епітелій, зрізи нігтів, змиви рук, мобільний телефон «Iphone 13 Pro», сім картку. В момент затримання працівниками поліції тілесні ушкодження обвинуваченому не завдавалися.

- висновок судово-медичного експерта ОСОБА_26 №276 від 06.05.2024, з якого встановлено, що під час огляду у ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження: синці на лобній ділянці голови справа та зліва, внутрішньо-шкірний крововилив в ділянці лівого передпліччя, синець в проекції лівого колінного суглобу, ділянки відшарованого епідермісу в проекції правого колінного суглобу та лівої гомілки, садна в ділянці другого пальця лівої кисті, першого пальця правої кисті, четвертого пальця правої кисті. Тілесні ушкодження у вигляді синців на лобній ділянці голови справа та зліва, внутрішньо-шкірного крововиливу в ділянці лівого передпліччя, синця в проекції лівого колінного суглобу, ділянок відшарованого епідермісу в проекції правого колінного суглобу та лівої гомілки виникли в результаті контактів з тупими предметами (предметом), більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці другого пальця лівої кисті, першого пальця правої кисті, четвертого пальця правої кисті виникли в результаті травмуючої дії предметів (предмету) з гостро-ріжучими властивостями, не виключається можливість, що такими предметами могли бути скалки битого скла. Не виключається можливість виникнення виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в час вказаний в постанові, а саме 05.05.2024., за ступенем тяжкості yci вони, як i кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість виникнення виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді синця в проекції лівого колінного суглобу, ділянок відшарованого епідермісу в проекції правого колінного суглобу та лівої гомілки під час падіння з висоти власного росту. Враховуючи характер, кількість та анатомічну локалізацію виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень можна судити, що для ix утворення необхідно не менше 10 контактів з травмуючими чинниками;

- висновок судово-психіатричного експерта №189 від 21.06.2024 відносно ОСОБА_7 , з якого вбачається, що останній на час вчинення інкримінованих йому протиправних дій виявляв ознаки посттравматичного стресового розладу на резидуально-органічному тлі в стані декомпенсації, внаслідок чого він повною мірою не міг усвідомлювати свої дії i керувати ними. Діагностований у ОСОБА_7 психічний розлад не належить до хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства, іншого хворобливого стану психіки. В даний час ОСОБА_7 також страждає на посттравматичний стресовий розлад на резидуально-органічному тлі, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У висновку експерта також зазначено, що про інкриміноване правопорушення ОСОБА_7 повідомив, що ввечері 05.05.2024 з нагоди Великодня випив трохи пива, п`яним не почувався. Коли після укусу собаки побачив на руці кров, раптово згадав як ОСОБА_27 в дитинстві намагався його втопити, відчув переляк і приниження, які тоді пережив. Подальших подій підекспертний не пам`ятає, до моменту коли вночі опинився в автомобілі біля свого будинку в Луцьку. Заснув, прокинувшись пішов до квартири і був затриманий поліцією. Не заперечує, що міг вдарити пляшкою потерпілого, але не погоджується з наміром убивства (якби хотів убити - убив би). Про вчинене шкодує. Експерт зазначає, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу страждає на посттравматичний стресовий розлад, дисфоричий варіант на резидуально-органічному тлі. В кримінальній ситуації раптовий, формально нейтральний стимул у вигляді болю і крові на пальці після укусу собаки викликав у нього гостру декомпенсацію цього патологічного стану у формі інтенсивного емоційно-насиченого спогаду про заподіяну йому колись потерпілим образу, афективне звуження свідомості з подальшою розрядкою цього спалаху негативних емоцій через імпульсивну агресію (без попередньої підготовки, обдумування, спроб приховати сліди скоєного). Внаслідок цього підекспертний не міг в кримінальній ситуації повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними. Надалі, однак ОСОБА_7 з місця події втік, що свідчить про часткове збереження ним критичної оцінки скоєного. Отримані експертизою дані щодо стану алкогольної інтоксикації у нього в момент делікту суперечливі. З урахуванням довготривалого перебігу діагностованого у ОСОБА_7 психічного розладу він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, яка може надаватися йому за місцем відбування покарання;

- висновок експерта №СЕ-19/103-24/6694-БД від 28.10.2024, де зазначено, що в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження було встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які наведено в таблиці 1.1 додатка 1 висновку;

- висновок експерта судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/103-24/8241-БД від 30.10.2024, згідно якого встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт №1), які наведено в таблиці 1.1 додатка 1.На наданих для дослідження футболці (об`єкти №№2,3) та шортах (об`єкт №4), які були вилучені 06.05.2024 в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено кров людини та клітини з ядрами. Встановлено генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на футболці (об`єкт №2) та шортах (об`єкт №4), які наведено в таблиці 1.1 додатка 1. Також встановлені генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на футболці (об`єкт №3), які є змішаними та для ідентифікації непридатні. Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на футболці (об`єкт №2) та шортах (об`єкт №4) є змішаними, збігаються між собою, містять генетичні ознаки двох осіб, а саме генетичні ознаки зразків букального епітелію потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_28 підтвердила вищевказаний висновок №СЕ-19/103-24/8241-БД від 30.10.2024 та пояснила методику проведення експертних досліджень по вказаних питаннях.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 фактично визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення при кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, та показав, що не пам`ятає усіх обставин вчиненого через стан свого здоров`я. Також він додав, що кається у вчиненому, готовий відшкодувати потерпілому завдану шкоду, а також бажає з ним примиритись.

Апеляційний суд безпосередньо в судовому засіданні дослідивши певну частину доказів щодо повторного дослідження яких в порядку ч.3 ст.404 КПК України просив прокурор, а також перевіривши усі інші докази, які досліджувались судом першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, надає їм остаточну оцінку з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України в межах поданої і, зокрема прокурором апеляційної скарги, а саме щодо перевірки правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України місцевим судом.

З цього приводу слід зазначити таке.

Статтею 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з приписами п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до ст.96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Положеннями ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що це судове рішення в повній мірі відповідає приписам зазначених норм кримінального процесуального закону, який на підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановив відсутність умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , оскільки поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення протиправних дій і, зокрема раптово виникла агресія, без попереднього обдумування та підготовки, нанесення кількох ударів при реальній можливості продовження протиправних дій, так як нічого не завадило б йому довести злочинний намір, направлений на вбивство, якби він у нього був, однак доводять те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_7 в даному випадку повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки - тяжкі тілесні ушкодження.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, що повністю спростовує доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про неправильну перекваліфікацію дій обвинуваченого.

При цьому, апеляційні доводи прокурора про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

За положеннями ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Виходячи із положень ч.1 ст.115 КК України об`єктивна сторона вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини, та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком. Умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечних характер свого діяння (дії або бездіяльність), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07.02.2003, замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Кримінальне правопорушення не може бути кваліфіковане як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

При цьому, ст.121 КК України встановлює відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, в ч.1 якої передбачено низку ознак, і однією з таких є - небезпечне в момент заподіяння. Небезпечним для життя є ушкодження, яке саме по собі загрожує життю потерпілого в момент заподіяння або за звичайним своїм перебігом закінчуються чи може закінчитися смертю.

Таким чином, за загальним правилом умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило або могло спричинити смерть потерпілого припускає, що заподіяне потерпілому тілесне ушкодження було тяжким, тобто підпадало під одну із ознак, зазначених в ч.1 ст.121 КК України, зокрема - небезпечне в момент заподіяння, і було або могло стати причиною смерті.

Як правильно встановив суд першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження на підставі досліджених доказів, в даній ситуації раптовий, формально нейтральний стимул у вигляді болю і крові на пальці після укусу собаки викликав у ОСОБА_7 спалах негативних емоцій через імпульсивну агресію, і як зазначив експерт це було без попередньої підготовки, обдумування, спроб приховати сліди скоєного. У цій ситуації повною мірою обвинувачений не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, що на думку як суду місцевого суду так і апеляційного не дає підстав стверджувати про наявність умислу в обвинуваченого на вбивство потерпілого.

Сам же потерпілий ОСОБА_9 у своїх показав вказав про те, що обвинувачений ніколи, у тому числі і той вечір, не висловлював в його сторону будь-які погрози вбивством, після нанесення декількох ударів, мав реальну можливість продовжити свої протиправні дії, посягаючи на його життя та здоров`я, однак залишив місце події, що на думку суду також свідчить про відсутність умислу спрямованого на позбавлення життя потерпілого. Тому, апеляційний суд погоджується із твердження місцевого суду про те, що факт припинення злочинних дій за відсутності перешкод для їх продовження, є доведеним.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційні доводи прокурора про те, що обвинувачений наносив удари розбитою горловиною від скляної пляшки, яку заготовив заздалегідь, у життєво важливі органи потерпілого, що й на його думку, свідчить про спрямованість дій на вчинення невідворотних наслідків, жодним чином при встановлених обставинам справи, не може вказувати на наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство, і навіть при тому, що він залишив місце події.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, перевіреним доказам дав належну правову оцінку і правильно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 цього Кодексу.

Виходячи із зазначеного, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, апеляційний суд вважає, що висновки та мотиви суду першої інстанції, які стосуються законності оскаржуваного рішення щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 є законними та належним чином мотивованими. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Також прокурор вказує, що місцевий суд при формулюванні нового обвинувачення та фактичних обставин, які визнано доведеними, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, фактично змінивши та збільшивши кількість нанесених потерпілому ударів, зазначивши їх загальну кількість не менше трьох, та розмежував локалізацію їх нанесення, чим на думку сторони обвинувачення погіршив правове становище ОСОБА_7 , що відповідно свідчить про допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального права та є підставою для скасування вироку. Проте, колегія суддів апеляційного суду такі твердження вважає цілком безпідставними, оскільки формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним повністю відповідає встановленим обставинам кримінального провадження на підставі досліджених доказів.

Безпідставними також є доводи прокурора про те, що суд послався на протокол огляду місця події від 05.06.2024, якого не існує, оскільки такий процесуальний документ датований 06.05.2024, він наявний в матеріалах кримінального провадження, а зазначення невірної дати його складення фактично є допущеною опискою.

Окрім того, такими, що не заслуговують на увагу суду є твердження сторони обвинувачення про безпідставне невизнання обставиною, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки дійсно як правильно зазначив місцевий суд, матеріали кримінального провадження з цього приводу не містять будь-яких належних доказів, а саме по собі суб`єктивне сприйняття потерпілим на місці події запаху алкоголю від обвинуваченого, за відсутності інших доказів, не може бути беззаперечною підставою для доведення цієї обставини. Також не доводить такого стану обвинуваченого і той факт, що вилучена на місці події пляшка з-під пива «Опілля» із наявною етикеткою на якій відображено про наявність вмісту алкоголю 4,2%, яка була знаряддям вчинення злочину, оскільки обвинувачений вказував про те, що хоча і вживав пиво аналогічної марки «Опілля», але воно було безалкогольним. Саме про вживання обвинуваченим безалкогольного пива вказували і двоє свідків, а один свідок не зміг вказати, яке саме пиво вживав обвинувачений.

Тому, оскаржуваний вирок в частині відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинувачення є правильним, а апеляційні доводи прокурора в цій частині неспроможними.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурором порушувалось питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначення йому покарання саме за санкцією зазначеної частини статті закону про кримінальну відповідальність, проте апеляційним судом не встановлено підстав для такої кваліфікації дій обвинуваченого, то колегія суддів не перевіряє доводи сторони обвинувачення щодо призначення покарання.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що усі доводи сторони обвинувачення, викладені в поданій прокурором апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку з ухваленням нового, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судами доказів.

За таких обставин, апеляційна скарга сторони обвинувачення до задоволення не підлягає.

Сторона захисту у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі винного внаслідок суворості і, відповідно вважає, що є цілком законні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, тобто не пов`язане із реальним його відбуттям.

Проте такі її доводи до уваги судом не приймаються з огляду на таке.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як зазначено у п.1, 2, 3 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення Пленуму ВСУ при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі фактично враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій стороною захисту.

Як вбачається із вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про необхідність призначення обвинуваченому за санкцією ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі.

Так, місцевим судом враховано, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, яке за формою вини є умисним проти життя та здоров`я особи, а за кваліфікацією злочинів по ступеню тяжкості відповідно до ст.12 цього Кодексу, відноситься до категорії тяжких.

До обставин, що пом`якшують покарання, місцевий суд відніс наявність в обвинуваченого довготривалого психічного розладу, котрий зумовив його дії у стані обмеженої осудності. При цьому, обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

З достатньою повнотою судом взято до уваги і дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме його особистість, його ставлення до скоєного, те, що він раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, являється учасником бойових дій, але звільнений із військової служби у запас, на його утриманні перебуває одна малолітня дитина, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, шкоду потерпілому не відшкодував, а лише на стадії апеляційного суду заявив про бажання відшкодувати, після вчинення злочину залишив потерпілого у стані небезпечному для життя, його станом здоров`я не цікавився.

Окрім того, враховано було і стан здоров`я самого обвинуваченого, який звертався до лікаря психіатра та перебував на стаціонарному лікуванні у 1992 році, у 1996 році та у 2024 році з певними діагнозами, а документальних даних про його звернення до лікаря нарколога немає.

Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, що фактично є майже мінімальним, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного й інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про наявність підстав для застосування до обвинуваченого покарання саме у виді позбавлення волі, яке й слід відбувати реально, тобто без умовного засудження, передбаченого положеннями ст.75 КК України.

Правильними є також висновки місцевого суду про необхідність застосування до ОСОБА_7 на підставі ст.20, 93, 94 КК України примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для його виправлення, попередження вчинення як ним так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено у поданій апеляційній скарзі сторони захисту.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни або скасування вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом його звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, апеляційний суд не знаходить.

При цьому, апеляційні доводи сторони захисту про те, що вищенаведені обставини, які, як встановлено взято до уваги належним чином судом, а також те, що обвинувачений визнає вину у доведеному обвинуваченні, бажає добровільно відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, в даному випадку не дають жодних підстав для застосування до ОСОБА_7 інституту умовного засудження, який передбачений ст.75 КК України.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними і до уваги не приймає, оскільки вони фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, як про це просить сторона захисту.

Тому апеляційна скарга сторони захисту до задоволення не підлягає.

Оскільки вирок суду в частині вирішення цивільного позову не оскаржується ніким з учасників, то апеляційний суд у відповідності до ст.404 КПК України, в цій частині його не перевіряє.

З огляду на викладене, вирок суду в оскаржуваних його частинах як стороною обвинувачення так і стороною захисту, є законним, обґрунтованим і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України, а тому підстав для його зміни чи скасування, як про це просять апелянти, немає.

У зв`язку з цим, апеляційні скарги сторони обвинувачення та сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора, та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді