ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/457/25

1-кп/609/101/2025

10 грудня 2025 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 07 травня 2025 року, про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Дедеркали, Шумського району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не депутата, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 680 гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1.Встановлені судом обставини кримінального правопорушення.

29 квітня 2025 року, близько 16 години 30 хвилин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували на подвір`ї господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 , виник протиправний умисел спрямований на завдання фізичного болю співжительці ОСОБА_5 .

В подальшому, 29 квітня 2025 року близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій протиправний умисел, перебуваючи на подвір`ї господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , наблизився до останньої та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопив обома руками ОСОБА_5 за її обидві руки та почав шарпати, в ході чого остання, втративши рівновагу, впала на ґрунтове покриття, де ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, стоячи над ОСОБА_5 , наніс правою ногою один удар в область передпліччя ОСОБА_5 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

ОСОБА_4 обвинувачується в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

2.Висловлена обвинуваченим ОСОБА_4 безпосередньо у судовому засіданні процесуальна позиція з приводу пред`явленого йому обвинувачення.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, визнав та під час свого допиту суду пояснив, що вдарив потерпілу ОСОБА_5 на її подвір`ї, в АДРЕСА_2 , більше такого не повториться, не буде більше з`являтись в неї вдома, події були навесні, в травні. Був знервований, не пам`ятає, які удари наносив. Щиро кається та просить вибачення в потерпілої.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

3.Вирішення питання щодо проведення судового розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, у відповідності до приписів ч.3 ст.349 КК України. Висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного кримінального провадження, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, щодо всіх обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ст. ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

4.Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав обвинувачення в повному обсязі за ч. 1 ст.126 КК України, звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. При призначенні покарання просив врахувати як пом`якшуючу обставину те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому; як обтяжуючу обставину те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення щодо особи, з якою він перебуває у близьких відносинах. Вказав, що ОСОБА_4 вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року було визнано винним за ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн, який на даний час не сплачено. А відтак вважає, що слід призначити йому покарання, яке передбачене санкцією статті обвинувачення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

5.Позиція потерпілої сторони.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засідання підтвердила події, описані в обвинувальному акті, зауважила, що обвинувачений був нетверезий того дня, обзивав та погрожував їй, потім відібрав в неї телефон, вона намагалась повернути його собі і обвинувачений штовхнув її на землю, де їй наносив удари, копав. Не хоче з ним більше ніколи спілкуватись.

6.Мотиви призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КК України.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем с. Малі Дедеркали, Шумського району Тернопільської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , є українцем, громадянином України, має середню освіту, є особою пенсійного віку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх осіб, раніше судимий: вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн, який на даний час не сплачено, на військову службу в ЗСУ не призивався, на амбулаторному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за зареєстрованою адресою проживання в АДРЕСА_1 інших членів сім`ї не має, за місцем реєстрації характеризується неоднозначно, розлучений, за характером спокійний, трудолюбивий, в громадських місцях поводиться добре, скарг від жителів села на ОСОБА_4 протягом 2024 року у сільську раду не надходило.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого останньою кримінального правопорушення, яке у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 12 КК України класифікується як проступок (ч.1 ст. 126 КК України), особу винного, його вік, сімейний стан, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання, згідно з ч.1 ст.66 КК України, слід віднести повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою обвинувачений перебуває у близьких відносинах.

В судових дебатах прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 грн.

Потерпіла ОСОБА_5 в судових дебатах висловила свою думку стосовно поведінки ОСОБА_4 , при призначенні покарання покладалась на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах висловив свою згоду із запропонованим прокурором для нього покаранням у виді штрафу.

Беручи до уваги зазначене, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його скоєння, а також враховуючи позицію як обвинуваченого, так і потерпілої та прокурора, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 126 КК України, а саме: у виді штрафу, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання. При цьому суд також враховує, що покарання є заходом примусу. Що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме: за ч.1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 гривень.

Також судом встановлено, що вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 680 гривень, який на дату ухвалення даного вироку не сплачено.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, за яке ОСОБА_4 на даний час притягується до кримінальної відповідальності, вчинене до ухвалення вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року, а саме 29 квітня 2025 року.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відтак, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1530 гривень.

Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

7. Вирішення інших питань.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до суду не надходило, а тому беручи до уваги бездоганну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, - суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Процесуальні витрати - відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 70 КК, ст. 349, ст.ст. 337, 348, 349, 368-371, 373-374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_6