ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3745/25 Справа № 203/8569/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 26 листопада 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 1,3 ст. 362, ч.ч.1,2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 26 листопада 2025 року ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 січня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст114-1 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, за ч.3 ст. 362 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Означені злочини відносяться до категорії тяжких. Крім того, існує ризик, шо ОСОБА_8 , може вжити заходів із здійснення незаконного впливу на свідків, в тому числі, осіб з якими вона працювала задля надання ними необ`єктивних, неповних чи викривлених показань.

Суд враховуючи підстави та обставини для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі обвинувачення, в тому числі за злочин проти основ національної безпеки України (ст. 114-1) під час воєнного стану в Україні, на даній стадії підготовчого провадження вважав необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 надав заяву про відмову від апеляційної скарги в порядку ч. 1 ст. 403 КПК України.

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить скасувати, постановити нову, якою або відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Зазначив, що вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ст. 315 КПК України має відбуватися за встановленою процедурою, передбаченою гл. 2 КПК України, яку прокурором не дотримано, жодного документального підтвердження суду не представлено.

Зазначив, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачена в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, вважають ухвалу слідчого судді необґрунтованою, просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, доводи вважає безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції частково дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника щодо безпідставності незастосування альтернативного запобіжного заходу застави, заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Центрального районного суду м. Дніпра є кримінальне провадження № 0003468 від 23.10.2024 стосовно ОСОБА_8 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 1,3 ст. 362, ч.ч. 1,2 ст. 369-2 КК України та ОСОБА_11 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369-2 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_8 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Доводи сторони захисту щодо фактичних обставин справи, доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого на даній стадії апеляційного розгляду є передчасними.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеним ризики, передбачений п. 1 ч. 1, 3, ст. 177 КПК для запобігання якому продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тому перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання, може переховуватись від суду.

Тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та суворість можливого покарання, яке може бути їй призначено у випадку визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину безумовно не є вирішальною підставою для подальшого утримання обвинуваченої під вартою, проте як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнається вагомим фактором при оцінці ризику, що обвинувачена особа може переховуватись від суду.

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Але вказаний ризик значно знижується у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 не ухилялась від органу досудового розслідування, її не затримували в порядку ст. 208 КПК України, вона самостійно прибула до суду і навіть після обрання запобіжного заходу чекала на його виконання.

Крім того суд апеляційної інстанції враховує, що судовий розгляд триває, учасники кримінального провадження усі не допитані, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що строк судового розгляду та строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним, обумовлений об`єктивними причинами. Невиправданого затягування розгляду справи судом першої інстанції або неналежної організації судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

В цілому є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК у виді впливу на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні та продовження злочинної діяльності. Вказані ризики обумовлені тим, що інкриміновані ОСОБА_8 злочини вчинено за попередньою змовою групою осіб, беручи до уваги, що інші співучасники злочину не перебувають під вартою, можуть корегувати свої дії щодо обраної тактики захисту та здійснювати незаконний вплив на свідків з метою примушування до надання в суді тих чи інших показань.

Доводи захисника щодо позитивних характеристик обвинуваченої, зокрема міцності соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, то вони були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про можливість обрання ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ та тривалість перебування ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає, що у даному випадку є потреба у визначенні останній застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн., яка є пропорційною щодо особи обвинуваченої ОСОБА_8 , враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, її роль у їх вчиненні, а також майнового, сімейного стану обвинуваченої ОСОБА_8 , та наявності вищевказаних ризиків, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання останьої покладених на неї обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченої, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченої ОСОБА_8 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Дніпра від 26 листопада 2025 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст.ст.197,199 КПК, з визначенням застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 та ст.ст.182-183, 197, 199, 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 26 листопада 2025 року, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч.ч. 1,3 ст. 362, ч.ч.1,2 ст. 369-2 КК України, строком до 24 січня 2026 року без визначення розміру застави, - скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24 січня 2026 року з визначенням застави у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, у разі внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 з-під варти, покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без письмового дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченим, потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі не з`явлення її за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення нею обов`язків, покладених на неї цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4