Провадження № 1-кс/643/6936/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000504 від 11.04.2025 про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Веселинове Миколаївської області, громадянина України, який має вищу освіту, зі слів розлученого та маючого неповнолітнього сина, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 410 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2025 слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшло клопотання слідчого про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 410 КК України, у кримінальному провадженні № 0000504 від 11.04.2025.

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обгрунтованою підозрою про вчинення ОСОБА_4 дій, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 410 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду. Станом на квітень жовтень 2025 року окремі підрозділи військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, виконували службові задачі на території Харківської області.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим.

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, передане в користування органам військового управління, військовим частинам, закладам, установам та організаціям Збройних Сил України, на праві узуфрукта державного майна. До військового майна належить, у тому числі, пально мастильні матеріали.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військові частини використовують військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається КМУ.

При цьому встановлено, що окремі підрозділи військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, під час виконання завдань на території Харківської області, отримували дизельне паливо, для виконання завдань за призначенням.

Надалі, військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, з метою викрадення дизельного палива, вносили до звітних документів неправдиві відомості щодо виїзду транспортного засобу для перевезення майна або довжини маршруту руху, внаслідок чого надлишок майна перекачувався в одну із восьми ємностей, об`ємом 1.000 (одна тисяча) літрів, які окремо стояли в кузові транспортного засобу марки «Daewoo AD2AB», у районі колишнього заводу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поруч із н.п. Златопіль Лозівського району Харківської області.

Однак, незважаючи на вищевказані норми законодавства України військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, за наступних обставин.

Так, 06.07.2025 ОСОБА_4 , під час несення служби, виконуючи службові задачі по підвезенню військового майна у військові підрозділи ЗСУ на території Харківської області, виїхав з місця дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у районі колишнього заводу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поруч із н.п. Златопіль Лозівського району Харківської області, маючи у кузові транспортного засобу марки «Daewoo AD2AB», вісім ємностей об`ємом 1.000 (одна тисяча) літрів, раніше викраденого дизельного палива та попрямував до н.п. Андріївка Ізюмського району Харківської області.

У подальшому, разом із ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , реалізували 8.000 (вісім тисяч) літрів дизельного палива, яке належить військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, цивільному ОСОБА_8 , за 288.000 (двісті вісімдесят вісім тисяч) грн. Вказані грошові кошти у сумі 288.000 (двісті вісімдесят вісім тисяч) грн. надалі фігуранти розподілили між собою.

Надалі, 18.08.2025 ОСОБА_4 , під час несення служби, виконуючи службові задачі по підвезенню військового майна у військові підрозділи ЗСУ на території Харківської області, виїхав з місця дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у районі колишнього заводу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поруч із н.п. Златопіль Лозівського району Харківської області, маючи у кузові транспортного засобу марки «Daewoo AD2AB», вісім ємностей об`ємом 1.000 (одна тисяча) літрів, раніше викраденого дизельного палива та попрямував до н.п. Андріївка Ізюмського району Харківської області.

У подальшому, разом із військовослужбовцем ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , реалізували 8.000 (вісім тисяч) літрів дизельного палива, яке належить військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, цивільному ОСОБА_8 , за 280.000 (двісті вісімдесят тисяч) грн. Вказані грошові кошти у сумі 280.000 (двісті вісімдесят тисяч) грн. надалі фігуранти розподілили між собою.

Надалі, 14.10.2025 ОСОБА_4 , під час несення служби, виконуючи службові задачі по підвезенню військового майна у військові підрозділи ЗСУ на території Харківської області, виїхав з місця дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у районі колишнього заводу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поруч із н.п. Златопіль Лозівського району Харківської області, маючи у кузові транспортного засобу марки «Daewoo AD2AB», вісім ємностей об`ємом 1.000 (одна тисяча) літрів, раніше викраденого дизельного палива та попрямував до н.п. Андріївка Ізюмського району Харківської області.

У подальшому, разом із військовослужбовцем ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , реалізували 8.000 (вісім тисяч) літрів дизельного палива, яке належить військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, цивільному ОСОБА_8 , за 280.000 (двісті вісімдесят тисяч) грн. Вказані грошові кошти у сумі 280.000 (двісті вісімдесят тисяч) грн. надалі фігуранти розподілили між собою.

За вищезазначених обставин, в період з 06.07.2025 по 14.10.2025, військовослужбовець ОСОБА_4 , разом іншими особами, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, з єдиним умислом та з корисливих мотивів, викрали інше військове майно на загальну суму 848.000 (вісімсот сорок вісім), чим завдали матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлені достатні підстави підозрювати ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, викрадення військовослужбовцем іншого військового майна, вчинено в умовах воєнного стану.

14.10.2025 о 22:30 год. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 410 КК України.

15.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 410 КК України.

16.10.2025 ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено суму застави у розмірі 908400,00 грн.

Постановою керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 08.12.2025 продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 15.01.2026.

Між тим, завершити досудове розслідування до спливу зазначеного вище двомісячного строку не представляється можливим внаслідок складності кримінального провадження, оскільки під час подальшого розслідування необхідно виконати значний обсяг слідчих та процесуальних дій, а саме: отримати з ІНФОРМАЦІЯ_4 , висновок експертизи матеріалів, речовин та виробів; призначити та отримати висновок експертизи матеріалів, речовин та виробів (додатково вилучене в ході обшуків); розсекретити відомості за результатом проведених негласних слідчих (розшукових) дій, для використання вказаних даних в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду; встановити та допитати свідків, яким відомі обставини, які підлягають доказуванню під час вказаного кримінального провадження; провести слідчі експерименти з підозрюваними; отримати тимчасовий доступ до з`єднань мобільних терміналів фігурантів вказаного кримінального провадження, їх огляд та аналіз; у відповідності до ст. 290 надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування (речових доказів), для ознайомлення з ними, без обмеження в часі.

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, однак вказані факти недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на підозрюваного, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та правоохоронних органів, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочину, який йому інкримінується, та не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя. А тому, ОСОБА_4 , усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, здійснювати вплив на свідків, командування військової частини, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що може привести до перешкоджання встановлення істини по справі, а тому наявні ризики для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити клопотання, з підстав зазначених у ньому.

Захисник у судовому засіданні зазначив, що заявлені стороною обвинувачення ризики є недоведені, лише припущеннями без підтверджуючих фактів. Вказав, що підозрюваний співпрацює зі слідством, що свідчить про можливість застосування домашнього арешту, замість тримання під вартою.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та надані матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, встановив таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000504 від 11.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання, слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України);

наявність підстав, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (п. 2 ч. 3 ст.199 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України). Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 410 КК України ОСОБА_4 повідомлено 15.10.2025.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: повідомленням про кримінальне правопорушення від 11.04.2025 № 70/5/2-800; показаннями свідка ОСОБА_8 ; висновком експерта від 15.08.2025 № СЕ-19/121-25/18579-ФДХ за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; висновком експерта від 03.09.2025 № СЕ-19/121-25/21527-ФДХ за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; протоколом огляду приміщення від 07.08.2025; відповіддю оперативного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_5 від 16.09.2025 № 70.4/70/5/2-7305 на виконання доручення у кримінальному провадженні; відповіддю оперативного підрозділу УСБУ в Харківській області від 17.04.2025 № 70/5/2-858 на виконання доручення у кримінальному провадженні; відповіддю оперативного підрозділу УСБУ в Харківській області від 08.05.2025 № /70/5/2-1011 на виконання доручення у кримінальному провадженні; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи ( ОСОБА_8 ) від 07.07.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи від 07.07.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи ( ОСОБА_4 ) від 07.07.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи ( ОСОБА_7 ) від 07.07.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії негласне спостереження за річчю від 07.07.2025; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 07.07.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за річчю від 19.08.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи ( ОСОБА_4 ) від 19.08.2025.

16.10.2025 ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого злочину.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» § 88, «Erdagozv. Turkey» § 51, «Cebotari v. Moldova» § 48 «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Murray v. the United Kingdom». Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Щодо наявності ризиків, слідчий суддя зазначає таке.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно ст. 178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Питання наявності ризиків вирішено ухвалою слідчого судді від 16.10.2025 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, слідчий суддя зазначає, що встановлені та доведені стороною обвинувачення ризики, які на цей час хоча і зменшились, проте продовжують існувати.

Так, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. З урахуванням тяжкості покарання, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а міцні соціальні зв`язки у місці постійного проживання у цьому випадку не зможуть утримати останнього від цього, що свідчить про обґрунтовану доведеність наявності ризику, зазначеного у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовано знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, військовослужбовців частини, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, зазначений у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та на який посилається сторона обвинувачення, знайшов своє підтвердження під час розгляду клопотання, оскільки ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець, може вчинити інші військові злочини, пов`язані з ухиленням від виконання військових обов`язків, зокрема, передбачені ст. 407, 408 КПК України.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На час розгляду цього клопотання постановою керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 08.12.2025 строк досудового розслідування у даному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 15.01.2026, включно.

За вказаних підстав та обставин, слідчий суддя доходить висновку про необхідність продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме строком до 15.01.2026.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 199, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі « ІНФОРМАЦІЯ_6 », у межах строку здійснення досудового розслідування, тобто до 15.01.2026 включно, із залишенням умов та наслідків щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначеного ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.10.2025 у справі № 643/18049/25.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 12.12.2025 о 09:20.

Слідчий суддя ОСОБА_10