Справа № 372/6906/25
Провадження 1-кс-1512/25
ухвала

Іменем України

12 грудня 2025 року м. Обухів

Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Обухівського районного суду Київської області зі скаргою, у якій просив скасувати постанову дізнавача СД Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 14.11.2025 року, винесену в межах кримінального провадження № 0000279 від 28.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, якою ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілою, а також зобов`язати дізнавача визнати ОСОБА_3 потерпілою та вручити їй пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_4 та скаржник ОСОБА_3 вимоги скарги підтримали, просили задовольнити.

Представник Обухівського РУП ГУНП в Київській області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши скаржника та її представника, перевіривши та дослідивши подані письмові докази, слідчий суддя приймає до уваги наступне.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 304 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

10.11.2025 року ОСОБА_3 звернулася до Обухівського РУП ГУНП у Київській області з клопотанням про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000279 від 28.08.2025 року, а 18.11.2025 року отримала копію оскаржуваної постанови, якою їй було відмовлено у визнанні потерпілою.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що дізнавач дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з підстав того, що в ході досудового розслідування не встановлено факту спричинення ОСОБА_3 даним кримінальним правопорушенням моральної, фізичної чи майнової шкоди.

У постанові зазначено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на даний час існують цивільно-правові відносини щодо усунення порушення права власності на земельну ділянку, не пов`язаних із позбавленням володіння, а також щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, які є предметом розгляду цивільної справи № 372/2052/23.

Крім того, дізнавачем зазначено, що досудовим розслідуванням не підтверджено факт заподіяння ОСОБА_3 фізичної, майнової чи моральної шкоди внаслідок вчинення ОСОБА_6 саме умисних кримінально протиправних дій, оскільки, окрім власної заяви, ОСОБА_3 не надала жодного документа, який би підтверджував наявність та розмір завданої шкоди.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина 5 цієї статті зазначає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до п. п.10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Вирішуючи вимоги скарги на засадах диспозитивності кримінального судочинства, вважаю, що доводи скарги про необґрунтованість постанови дізнавача не знайшли підтвердження під час розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, у задоволенні скарги необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7-9, 303-307 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілим, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1