ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/56/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.307 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року, клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2023 року із врахуванням ухвали Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року, більш суворим покаранням призначеним цим вироком, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 07 липня 2023 року.

Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2025 року обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 10 січня 2026 року включно.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки 10 січня 2026 року спливає строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, а 10 січня 2026 року, спливає строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд, діючи відповідно до вимог ч.1 ст.331 КПК України, оскільки від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, вирішує питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Заслухавши клопотання прокурора, який вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити термін тримання його під вартою, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти продовження терміну тримання під вартою, вивчивши матеріали провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, прокурор у своєму клопотанні вказує про продовження існування встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_7 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого в під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи прокурора щодо необхідності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про продовження існування та не зменшення ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року йому призначено покарання за ч.2 ст. 307 КК України, що є тяжким злочином, у виді позбавлення волі, даних про особу обвинуваченого, а саме того, що він на утриманні дітей чи осіб похилого віку немає, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а також з урахуванням обставин визначених ст. 178 КПК України щодо вагомості наявних доказів вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, даних про його особу, матеріального та сімейного стану, а також неможливості завершення апеляційного розгляду вказаного провадження до спливу строку дії попереднього рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слід продовжити щодо останнього строк тримання його під вартою, а більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для забезпечення запобігання встановленим ризикам.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним з урахуванням того, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочинів у сфері наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, судимість за які не знята в установленому законом порядку.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За наведених обставин, та враховуючи дані, що містяться у матеріалах провадження, суд вважає доцільним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 2 місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 183, 197, 331, 401 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, строк тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 07 березня 2026 року включно.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді