У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000107, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28.01.2025 р. по 30.01.2025 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Ухвалено, запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді нічного домашнього арешту з обов`язками, покладеними на обвинуваченого ухвалою суду від 21.05.2025 р. - залишити до набрання вироком законної сили.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 4 775,40 грн. за проведення судових експертиз.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений просить вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року змінити та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений з вироком суду не згодний, вважає його надто суворим.

Зазначає, що повністю визнав свою вину, співпрацював із слідством та бажає компенсувати завдані ним збитки, крім того, має намір проходити військову службу.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

28.01.2025 р. в період часу з 03.00 год. до 05.00 год. (точний час не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи біля магазину «Градус» ТОВ «Торговий дім «ФУДМЕЙКЕР», який розташований за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 47, діючи повторно, в умовах воєнного стану, за раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, розбив скло вітрини та проник до магазину «Градус», де таємно викрав товар на загальну суму 16 710,70 грн.

Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, завдавши «Торговий дім «ФУДМЕЙКЕР» майнової шкоди у розмірі 16 710,70 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, із проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, за які йому було призначено покарання у виді реального позбавлення волі, проте, останній належних висновків для себе не зробив, та через невеликий проміжок часу вчинив нове кримінальне правопорушення, лікування у лікаря-психіатра не проходив, є учасником програми ЗПТ сайту КНП «МОЦПЗ» МОР з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», характеризується негативно, крім того, суд врахував наявність обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, із проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, за які йому було призначено покарання у виді реального позбавлення волі, проте, останній належних висновків для себе не зробив, та через невеликий проміжок часу вчинив нове кримінальне правопорушення, лікування у лікаря-психіатра не проходив, є учасником програми ЗПТ сайту КНП «МОЦПЗ» МОР з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», характеризується негативно, крім того, суд врахував наявність обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Стосовно доводів обвинуваченого про повне визнання своєї провини та щирого каяття у вчиненому та як обставини, яка має бути врахована як така, що пом`якшує покарання, апеляційний суд доходить наступного.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не впливають на можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Наведені обставини, у своїй сукупності, свідчать про схильність ОСОБА_5 до продовження злочинної діяльності та небажання стати на шлях виправлення, а відтак, застосування відносно обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання, не призведе до виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами та може створити у обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, хибне уявлення про безкарність.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3