Справа №345/1239/22
Провадження № 1-кп/345/36/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_16

ОСОБА_17

ОСОБА_18

ОСОБА_19

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження по обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.1 ст.222, ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.1 ст.306, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.3 ст. 28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 305, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст. 28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, -

встановив:

на розгляді суду на стадії підготовчого провадження перебуває дане кримінальне провадження.

09.12.2025 судом отримано клопотання прокурора стосовно запобіжних заходів обвинувачених. Клопотання обґрунтовані тим, що Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 19.12.2025.

Прокурор зазначає, що обґрунтованість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться у протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколах обшуків, протоколах огляду, висновках експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Також, прокурор зазначає, що наявні ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України, а саме:

- переховуватися від суду. Даний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки обвинувачені, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ними злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, можуть переховуватись від суду.

- незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченим стало відомо про обсяг зібраних доказів, у тому числі про зміст наданих свідками показань, які можуть бути визнані такими, що викривають його та інших обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів. В ході судового розгляду свідків ще не допитано. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Прокурор зазначає, що обвинувачені знають персональні дані свідків і зміст наданих ними свідчень на досудовому розслідуванні. Тому існує вірогідність незаконного впливу на них зі сторони обвинувачених з метою зміни показань та спотворення доказів;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Перебуваючи на волі, обвинувачені можуть не з`являтися на виклики до суду і таким чином перешкоджати у здійсненні судового розгляду у розумні строки;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки обвинувачені вчинили ряд особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, тому є підстави вважати, що вони, з метою одержання доходів продовжать вчиняти кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним виготовленням, придбанням, перевезенням з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

Враховуючи вищенаведені ризики, прокурор вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим буде недостатнім. Прокурор вважає неможливим застосувати до вищевказаних обвинувачених запобіжний захід у вигляді поруки, особистого зобовязання, застави чи домашнього арешту, оскільки ці запобіжні заходи не можуть запобігти ризикам.

Тому прокурор просить суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, 11.12.2025 прокурором подано клопотання про покладення на обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 терміном на 60 днів обов`язків, які передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду та прокурора за кожною вимогою; повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання та місця роботи; утриматися від спілкування із свідками, експертами та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Дані клопотання прокурор мотивує тим, що на даний час відносно перелічених обвинувачених застосований запобіжний захід у вигляді застави. ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, що підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження. Також на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також зазначає, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж застава, відносно вказаних обвинувачених на даний час немає, тому просить клопотання задовольнити.

10.12.2025 захисником ОСОБА_17 адвокатом ОСОБА_6 подано суду письмові заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню, звертає увагу на непропорційність та надмірність строку тримання під вартою. ОСОБА_20 перебуває під вартою з 13 квітня 2024 року. Це вже майже більше одного року і саме такий строк Європейський суд з прав людини вважає моментом, коли формальні аргументи втрачають силу, а держава зобов`язана навести винятково вагомі, конкретні та нові підстави. Прокурор цього не зробив. У клопотанні повторюються ті самі шаблонні твердження, які вперше були озвучені ще в квітні 2024 року. Жодного нового факту, жодної нової обставини, яка б виправдовувала подальше позбавлення свободи.

Також захисник ОСОБА_6 зазначає, що відповідно до ст. 17 КПК України та практики ЄСПЛ, повідомлення про підозру не є доведенням вини, а тому сама по собі тяжкість інкримінованого діяння або резонанс кримінального провадження не можуть бути підставою для обмеження свободи.

На думку адвоката ОСОБА_6 , визначені ст. 177 КПК України ризики - не доведені. Прокурор не навів жодного факту, який би підтверджував: намір ухилятися від органу досудового розслідування чи суду; реальний вплив на свідків або потерпілих; ризик вчинення нового кримінального правопорушення. Наведені у клопотанні твердження є загальними та не підтверджені доказами, що суперечить вимогам ст. 178 КПК та практиці ЄСПЛ. Початкові підстави з часом втрачають силу. Навіть якщо у квітні 2024 року ризики й були, сьогодні вони повинні бути доведені заново і лише конкретними фактами. Прокурор же подає ті самі фрази, які звучали рік і вісім місяців тому. Прокурор не виконав вимоги ст. 178 КПК.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що з моменту затримання ні ОСОБА_17 , ні будь яка інша особа в його інтересах не вчиняла жодних дій, що свідчили б про намір переховуватися. Усі дані про особу, місце проживання, зв`язки незмінні. Крім того, враховуючи проблеми з здоров`ям у його родичів (батька та бабусі) є потреба в його фізичній присутності вдома для допомоги в забезпеченні нормальної життєдіяльності (медичні документи додаються). Його поведінка не демонструє жодної схильності до ухилення від явки до суду.

Щодо ризику незаконного впливу, то захисник обвинуваченого ОСОБА_17 вказує, що прокурор не подав: жодного доказу спроби контакту зі свідками; жодної заяви свідка про тиск; жодного оперативного матеріалу щодо цього. Досудове розслідування завершено, список осіб, які будуть допитані ще не сформований. Всі свідки та експерти попереджені про кримінальну відповідальність. Через це ризик впливу суттєво зменшився.

Щодо ризику вчинення нового злочину, то захисник обвинуваченого ОСОБА_17 вказує, що прокурор не навів жодної ознаки: схильності, наміру, поведінки, що свідчить про небезпеку. Натомість: ОСОБА_21 раніше не судимий, має позитивні характеристики, не має інших проваджень. Жодної поведінки, яка свідчила б про кримінальну активність, за весь період не зафіксовано.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що прокурор не виконав вимоги ст. 178 КПК. Прокурор зобов`язаний оцінити: сімейний стан; соціальні зв`язки; стан здоров`я; поведінку обвинуваченого під час всього періоду тримання; наявність альтернатив. Клопотання скопійоване з попередніх що є прямим порушенням стандартів ЄСПЛ. Крім того, прокурор зобов`язаний довести неефективність альтернативних заходів, а не повторювати формулювання про тяжкість статті. Тривале утримання під вартою без належного обґрунтування перетворює запобіжний захід на приховане покарання. Стаття 178 КПК зобов`язує прокурора довести неможливість запобігти ризикам менш суворим заходом. Такого обґрунтування прокурор не навів. Натомість продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційним. Більш м`який захід цілодобовий домашній арешт або ж визначення розмір застави є достатнім і відповідає принципу мінімального втручання в права людини, гарантованому ст. 5 Конвенції, ст. 29 Конституції України та ст. 194 КПК України.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_6 просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою; застосувати до обвинуваченого ОСОБА_17 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

11.12.2025 судом отримано від захисника ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_5 письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В запереченнях захисник вказує, що на сьогодні загальний строк перебування ОСОБА_16 під вартою становить більше 1 (одного) року. Сторона захисту наголошує, що ризики передбачені статтею КПК України на сьогоднішній день перестали існувати та є всі передумови для того, щоб змінити обвинуваченому запобіжний захід.

Адвокат ОСОБА_5 вважає, що при поданні клопотання про продовження запобіжного заходу, згідно п. 5, 6 ч.1 ст.184 КПК України, сторона обвинувачення повинна була зазначити: обставини на підставі яких дійшли висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали які це підтверджують; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Докази обґрунтування ризиків передбачених ст. 177 КПК України не були зазначені у клопотанні і не долучені до матеріалів. При поданні клопотання сторона обвинувачення в порушення п. 6 ч.1 ст.184 КПК України, не зазначила будь-якого обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування альтернативного виду запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 зазначає, що небезпека переховування обвинуваченого (підозрюваного) не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що сторона обвинувачення у своєму клопотанні навіть не обґрунтовує, чому до ОСОБА_16 неможливо застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту (із носінням електронного браслету) або застави. Стороною обвинувачення не наведено обґрунтованості, чому тримання під вартою є більш ефективніший запобіжний захід ніж цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) чи застава у даній ситуації. Захисник також вказує, що заборонено автоматичне продовження тримання під вартою.

Також захисник ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що будь-які ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на сьогоднішній день перестали існувати, зокрема:

- сторона обвинувачення припускає, що ОСОБА_16 може переховуватись від слідства або суду в силу тяжкості інкримінованого злочину. Це ризик є надмірним припущенням і не підтверджується жодним доказом. Стороною обвинувачення не долучено до матеріалів клопотання доказів з яких вбачалося б, що ОСОБА_16 раніше ухилявся від явки до суду чи правоохоронних органів в інших справах;

- сторона обвинувачення визначає ризик як те, що ОСОБА_16 може незаконно впливати на свідків, експертів, інших обвинувачених. Цей ризик нівелюється тим, що ОСОБА_16 не буде мати реальної змоги навіть контактувати із іншими обвинуваченими. Стороною обвинувачення не долучаються до матеріалів цього клопотання будь-яких доказів з яких б вбачалось, що інші обвинуваченні дають свідчення або визначають свою вину. Стороною обвинувачення не долучено жодних доказів, які б вказувати на необхідності допиту свідків. Сторона Захисту вважає, що твердження про вплив на експертів жодним чином не підтверджується, оскільки всі необхідні експертизи на досудовому розслідування були проведені;

- щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то захисник звертає увагу, що даний ризик не підтверджується жодним доказами, оскільки в ході проведення слідчих дій вже було вилучено психотропні речовини. Іншим чином приховати докази не можна;

- чинити інше кримінальне провадження. Даний ризик є непідтвердженим, оскільки сторона обвинувачення не надала вагомих доказів, що ОСОБА_16 вчиняв злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів раніше. Також, це буде грубим порушенням приписів Конституції, оскільки діє презумпція невинуватості.

Адвокат ОСОБА_5 вказує, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням. Вказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_16 не збирається переховуватись від слідства та суду.

Захисник ОСОБА_5 вважає, що цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) нічим не поступається триманню під вартою за ефективністю контролю за процесуальною поведінкою підозрюваного. Бо цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) так само обмежує пересування особи, як і ув`язнення, проте є більш комфортним для обвинуваченого. Тим більше, що цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) можливо поєднати з обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_5 просить суд відмовити частково у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_16 ; застосувати до ОСОБА_16 домашній арешт із носінням електронного браслету. У випадку, якщо суд прийде до переконання щодо застосування тримання під вартою, захисник просить взяти до уваги, що батьки та родичі ОСОБА_16 мають змогу внести за останнього заставу, в розмірі визначеному КПК України, тому просить визначити альтернативний вид тримання під вартою як заставу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор уточнила клопотання щодо обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Просила продовжити їм на 60 днів строк дії покладених судом обов`язків, а саме: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) утриматися від спілкування із свідками, експертами; 4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Також прокурор підтримала подані клопотання щодо обвинувачених ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 з підстав, зазначених у клопотаннях. Зазначила, що є доведеною наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_19 адвокат ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному строку покладення обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Захисник вказує, що клопотання не відповідає вимогам закону і є необґрунтованим, ризики не підтверджені.

Захисник ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_9 в підготовчому судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному строку покладення обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Вказав, що прокурором не долучено копії документів, ризики є необґрунтованими.

Захисник ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з підстав, які зазначені у його письмових запереченнях. Звернув увагу суду, що ОСОБА_16 більше року знаходиться під вартою, що є порушенням. Зазначив, що прокурором не доведено ризиків. Тільки тяжкість покарання не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Адвокат ОСОБА_5 просить суд замінити його підзахисному тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного браслету, а у випадку продовження тримання під вартою, то визначити альтернативний запобіжний захід - заставу.

Захисник ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з підстав, які зазначені у її письмових запереченнях. Звертає увагу, що батько та бабуся обвинуваченого ОСОБА_17 хворіють та потребують догляду. Просила застосувати обвинуваченому заставу або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_13 та ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисним запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Зазначила, що прокурором не доведено ризиків, не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вказала, що тримання під вартою це найтяжчий запобіжний захід. Тяяжкість можливого покарання не може бути єдиною причиною для тримання під вартою. Прокурором не враховано особи обвинувачених, їх сімейний стан, стан здоров`я. Зокрема, ОСОБА_13 одружений, має на утриманні малолітню дитину та матір, яка хворіє. ОСОБА_14 має матір та двох неповнолітніх сестер. Звертає увагу, що до її підзахисних вже було застосовано заставу у вини виконували всі покладені на них обов`язки. Просила застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або заставу як альтернативний запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримала позиції своїх колег щодо необґрунтованості клопотання прокурора. Відсутні будь-які докази, що підтверджують наявність ризиків. Просила застосувати більш м`який запобіжний захід (цілодобовий домашній арешт) або заставу як альтернативний запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_10 в підготовчому судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Зазначила, що ризики, зазначені прокурором є безпідставними та недоведеними (немає жодних доказів вчинення тиску на свідків чи інших учасників справи, інші ризики відсутні). Не обґрунтовано необхідність тримання під вартою. Просила врахувати стан здоров`я ОСОБА_15 та те, що він тривалий час перебуває під вартою. Звертає увагу, що він має постійне місце проживання, до ув`язнення був працевлаштований. Просила застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді застави або домашнього арешту.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_12 заперечив щодо клопотань прокурора про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, вважає клопотання безпідставними. Звертає увагу, що ОСОБА_13 є особою молодого віку, хворіє, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має дитину. Вказує, що ризики є непідтверджені жодними доказами. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 заперечив щодо клопотань прокурора про продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Адвокат ОСОБА_11 зазначає, що тримання під вартою є найбільш суворим і таким, що найбільш істотно втручається у сферу основоположних прав людини, запобіжним заходом. За своєю правовою природою воно не може і не повинно набувати характеру покарання, оскільки на цій стадії кримінального провадження винуватість особи не встановлена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Відповідно, щодо особи продовжує діяти презумпція невинуватості, яка унеможливлює будь-яке фактичне прирівнювання запобіжного заходу до форми попереднього відбуття покарання. Застосування тримання під вартою допустиме виключно як процесуальний інструмент, спрямований на досягнення чітко визначеної та легітимної мети - забезпечення належного перебігу кримінального провадження та запобігання конкретним процесуальним ризикам, прямо передбаченим законом. Будь-яке інше використання цього запобіжного заходу, зокрема як засобу тиску, реагування на тяжкість обвинувачення чи превентивного обмеження свободи, виходить за межі його правового призначення та суперечить засадам кримінального процесу. Тримання під вартою може бути застосоване лише за умови, коли доведено, що жоден інший, більш м`який запобіжний захід не є здатним забезпечити досягнення законної процесуальної мети та ефективно нейтралізувати відповідні ризики. За відсутності такого обґрунтування застосування або продовження тримання під вартою суперечить як конституційним гарантіям, так і міжнародним стандартам захисту права на свободу.

Адвокат ОСОБА_11 зазначає, що ні первинне застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ні всі попередні судові рішення про його продовження не можуть автоматично легітимізувати подальше позбавлення особи свободи. Сам по собі факт того, що тримання під вартою вже застосовувалося раніше, не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку щоразу заново доводити необхідність подальшого обмеження права на свободу, а Суд - від обов`язку здійснювати повноцінну, самостійну та змістовну перевірку всіх релевантних обставин. Кожного разу, коли прокурор ініціює питання про продовження такого виняткового запобіжного заходу, Суд зобов`язаний не формально, а по суті переглядати всю сукупність фактичних і правових підстав для подальшого тримання особи під вартою. Це передбачає обов`язкову перевірку того, чи доведено стороною обвинувачення обґрунтованість підозри, чи доведено наявність хоча б одного з ризиків, прямо передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а також чи доведено, що такі ризики не можуть бути ефективно нейтралізовані шляхом застосування альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою. У зв`язку із цим посилання прокурора у клопотанні на те, що судом уже встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, не може і не повинно розглядатися як належне виконання процесуального обов`язку сторони обвинувачення. Таке посилання не замінює необхідності кожного разу наводити конкретні, актуальні та перевірювані фактичні дані, які підтверджують реальність і збереження кожного із заявлених ризиків саме на момент повторного розгляду питання про продовження строку тримання під вартою. Ні первинне застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ні всі попередні судові рішення про його продовження не можуть автоматично легітимізувати подальше позбавлення особи свободи. Сам по собі факт того, що тримання під вартою вже застосовувалося раніше, не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку щоразу заново доводити необхідність подальшого обмеження права на свободу, а Суд - від обов`язку здійснювати повноцінну, самостійну та змістовну перевірку всіх релевантних обставин. Кожного разу, коли прокурор ініціює питання про продовження такого виняткового запобіжного заходу, Суд зобов`язаний не формально, а по суті переглядати всю сукупність фактичних і правових підстав для подальшого тримання особи під вартою. Це передбачає обов`язкову перевірку того, чи доведено стороною обвинувачення обґрунтованість підозри, чи доведено наявність хоча б одного з ризиків, прямо передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а також чи доведено, що такі ризики не можуть бути ефективно нейтралізовані шляхом застосування альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою. У зв`язку із цим посилання прокурора у клопотанні на те, що судом уже встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, не може і не повинно розглядатися як належне виконання процесуального обов`язку сторони обвинувачення. Таке посилання не замінює необхідності кожного разу наводити конкретні, актуальні та перевірювані фактичні дані, які підтверджують реальність і збереження кожного із заявлених ризиків саме на момент повторного розгляду питання про продовження строку тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_11 зазначає, що питання про продовження тримання під вартою ОСОБА_13 розглядалося вже неодноразово. Фактично він перебуває під вартою понад півтора року, проте щоразу відбувається одна й та сама процесуальна імітаційна модель - прокурор подає клопотання без наведення нових, конкретних обставин або доказів, які б підтверджували актуальність ризиків, а Суд, не здійснивши належної та всебічної оцінки 1) клопотання прокурора та 2) аргументів сторони захисту, формально продовжує строк тримання під вартою. Прокурор, ініціюючи продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою, не навела жодних конкретних ознак існування актуальної та реальної вимоги суспільного інтересу, яка могла б переважити презумпцію невинуватості та право на свободу. Фактично аргументація сторони обвинувачення зводиться до повторення загальних формулювань і посилань на попередні рішення, що прямо суперечить стандартам, сформульованим Європейським судом з прав людини, та не може вважатися належним і достатнім обґрунтуванням подальшого тримання особи під вартою. Окрім того, прокурор зобов`язаний додати копії матеріалів, якими обґрунтовує свої доводи. Разом із тим, аналіз поданого прокурором клопотання свідчить про системне ігнорування вимог кримінального процесуального закону. У ньому не наведено жодних фактичних даних, які б дозволяли дійти висновку про обґрунтованість підозри (обвинувачення) саме щодо ОСОБА_13 . Лише формальне зазначення, що обґрунтованість підозри підтверджується. Ще більш проблемним є те, що сторона обвинувачення знову, як і в усі попередні рази, не надала жодних доказів на підтвердження заявлених ризиків, не зазначила, які саме обставини за час, що минув, підтверджують їх існування або посилення. Прокурор обмежується загальними фразами про ймовірність перешкоджання правосуддю чи можливість переховування від суду, не підкріплюючи ці твердження жодними об`єктивними фактами (а суд, з високою долею ймовірності, вкотре як нотаріус завізує це клопотання своїм рішенням про його задоволення).

Захисник ОСОБА_11 звертає увагу на те, що цього разу прокурором, ледь не вперше за весь період тримання ОСОБА_13 під вартою, до клопотання про продовження строку запобіжного заходу було долучено хоча б якісь додаткові матеріали. Зокрема, такими додатками стали Характеристика ув`язненого ОСОБА_13 від 29 жовтня 2025 року та Довідка про заохочення та стягнення ув`язненого ОСОБА_13 від 29 жовтня 2025 року. Втім, зміст зазначених документів та сам факт їх долучення не дають можливості зрозуміти, яке саме правове та фактичне значення вони мають для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою. Так само незрозуміло, з якою процесуальною метою ці матеріали взагалі були подані стороною обвинувачення та яке місце вони займають в обґрунтуванні заявленого клопотання. Більше того, жоден із зазначених документів не містить відомостей, які б у будь-який спосіб підтверджували наявність або актуальність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а також не свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Не вбачається і того, яким чином наведені характеристики чи інформація про заохочення та стягнення могли б обґрунтовувати необхідність саме подальшого тримання ОСОБА_13 під вартою як виняткового запобіжного заходу. За своєю суттю зазначені документи не містять жодних нових або додаткових обставин, які б змінювали оцінку ризиків або свідчили про їх збереження на момент розгляду питання про продовження строку тримання під вартою. У такій ситуації їх долучення виглядає формальним.

Окремо адвокат ОСОБА_11 зупиняється щодо конкретних ризиків. Щодо нібито існуючої небезпеки переховування ОСОБА_13 від суду, прокурор обмежився, як і завжди, єдиним аргументом - тяжкістю інкримінованих йому злочинів та передбаченим за них покаранням у виді позбавлення волі. На цій підставі сторона обвинувачення робить висновок, що усвідомлення можливості призначення суворого покарання може спонукати його до втечі чи ухилення від правосуддя. Однак такий підхід є класичним прикладом побудови позиції на припущеннях, а не на доказах. У клопотанні відсутні будь-які посилання на конкретні обставини, які б свідчили про реальну, а не абстрактну чи то уявну, схильність ОСОБА_13 до переховування. Якщо сторона обвинувачення стверджує, що обвинувачений може переховуватися, вона зобов`язана підтвердити це належними доказами, показаннями, документами, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій тощо, а не обмежуватися загальними фразами. За відсутності таких матеріалів твердження про ризик втечі є чистою спекуляцією й не здатне створити переконливого уявлення про необхідність продовження тримання під вартою. Сама по собі тяжкість можливого покарання не може і не повинна розглядатися як єдиний або вирішальний критерій для висновку про необхідність тримання особи під вартою. Ризик переховування від суду має оцінюватися Судом виключно на підставі індивідуальних, конкретних і доведених обставин, що стосуються саме цієї особи, а не абстрактно через санкції статей Кримінального кодексу України, які інкримінуються обвинуваченому. Лише ті факти, які дозволяють обґрунтовано припускати реальну ймовірність ухилення від правосуддя, можуть слугувати підставою для висновку про наявність відповідного ризику, і лише за наявності таких фактів тяжкість потенційного покарання може відігравати допоміжну, а не визначальну роль. Більше того, у поданому клопотанні взагалі відсутній будь-який аналіз того, як саме змінювалися заявлені ризики з плином часу. ОСОБА_13 перебуває під вартою тривалий період, а отже сам фактор часу набуває самостійного правового значення при оцінці доцільності подальшого застосування цього виняткового запобіжного заходу.

Адвокат ОСОБА_11 зазначає, що текст клопотання прокурора не містить жодної нової обставини, яка б свідчила про посилення ризику втечі або про збереження його інтенсивності на тому ж рівні. У клопотанні не зазначено жодного факту, який би вказував на те, що ОСОБА_13 вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від суду, на підготовку до втечі чи на перешкоджання здійсненню правосуддя. Відсутні також будь-які посилання на зміну його поведінки, способу життя або обставин, які могли б об`єктивно підсилити відповідні ризики. Така процесуальна пасивність сторони обвинувачення, коли замість аналізу динаміки ризиків та наведення конкретних фактів відбувається механічне повторення абстрактних формулювань, прямо суперечить вимогам як національного кримінального процесуального законодавства

Захисник ОСОБА_11 вважає, що не витримують критики й спроби прокурора обґрунтувати ризик незаконного впливу ОСОБА_13 на свідків, експертів та інших обвинувачених. Суть аргументації зводиться до того, що після відкриття матеріалів провадження ОСОБА_13 нібито стало відомо, хто саме свідчить проти нього, а отже він може впливати на цих осіб. Однак відкриття матеріалів провадження відповідно до статті 290 Кримінального процесуального кодексу України - це норма, обов`язкова у кожній кримінальній справі. Якщо слідувати логіці прокурора, виходить, що після завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів усі обвинувачені автоматично мають триматися під вартою, бо вони знають, які свідки проти них свідчать. Це абсурдний підхід, що суперечить природі кримінального процесу, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та перетворює гарантію права на ознайомлення з матеріалами на підставу для позбавлення свободи. Крім того, прокурор не навів жодного прикладу поведінки ОСОБА_13 , яка хоч би натякає на намагання впливати на свідків чи інших учасників провадження. Відсутні заяви свідків про тиск, відсутні будь-які звернення, протоколи, фіксація спроб контакту з метою зміни показань. Відтак, твердження про можливий вплив є знову ж таки чистою абстрактною уявою сторони обвинувачення, яка не має під собою фактичного ґрунту.

Захисник ОСОБА_11 вважає, що не витримує жодної критики й аргументація щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, яка зводиться до припущення, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_13 може не з`являтися за викликами суду. Раніше прокурор тривалий час взагалі не вказував на такий ризик, і лише на певному етапі він раптово з`явився у тексті клопотань, хоча жодних нових обставин, які б свідчили про зміну поведінки обвинуваченого, зазначено не було. Крім того, сам по собі ризик неприбуття до суду може ефективно нейтралізуватися шляхом застосування значно м`якших запобіжних заходів, наприклад, застави з покладенням обов`язків, у тому числі обов`язку прибувати на всі судові засідання, повідомляти про зміну місця проживання тощо. Тобто навіть у випадку, якщо припустити існування такого ризику, прокурор жодним чином не пояснює, чому його неможливо усунути без продовження тримання під вартою.

Що стосується посилання на ризик вчинення нового кримінального правопорушення, то прокурор фактично зводить його до твердження про наявність інших кримінальних проваджень щодо ОСОБА_13 . Однак сама по собі наявність проваджень не є доказом вини і не може автоматично трансформуватися у висновок про те, що особа становить підвищену суспільну небезпеку. Така логіка прямо суперечить презумпції невинуватості, закріпленій у статті 62 Конституції України та статті 6 Конвенції. У сукупності наведене дозволяє впевнено стверджувати: жоден із заявлених прокурором ризиків не підтверджений жодним доказом, не має фактичного підґрунтя та не відповідає стандартам обґрунтування, визначеним Кримінальним процесуальним кодексом України та практикою Європейського суду з прав людини. Використання загальних формулювань, апелювання до тяжкості обвинувачення, посилання на гіпотетичні можливості замість реальних фактів свідчить не про належне виконання прокурором свого процесуального обов`язку, а про намагання замінити належну аргументацію припущеннями.

Адвокат ОСОБА_11 зазначає, що за таких умов клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_13 під вартою не може бути визнано обґрунтованим. Відсутність доведених ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, автоматично означає відсутність законних підстав для подальшого обмеження його права на свободу. Будь-яке інше рішення перетворюватиме тримання під вартою з процесуального заходу забезпечення дієвості провадження на форму фактичного попереднього покарання без вироку суду, що є неприпустимим і прямо суперечить принципу презумпції невинуватості та гарантіям статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Фактична відсутність у клопотанні будь-якого конкретного пояснення того, чому саме ця справа та саме за цих обставин потребує подальшого тримання ОСОБА_13 під вартою з огляду на суспільний інтерес, свідчить про неналежне застосування стандартів Європейського суду з прав людини - спочатку прокурором, а в разі задоволення клопотання без усунення цих недоліків і судом.

Адвокат ОСОБА_11 зазначає, що прокурор, обґрунтовуючи неможливість застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_13 , фактично просто повторює свої міркування про ризик переховування: нібито обвинувачений може уникати кримінальної відповідальності. Ігнорування можливості носіння електронного браслета при застосуванні домашнього арешту в ситуації, коли прокурор апелює лише до абстрактної загрози втечі, свідчить не про реальний аналіз обставин, а про відмову навіть спробувати забезпечити баланс між інтересами правосуддя та правами обвинуваченого. Аналогічно безпідставною є й відмова сторони обвинувачення (а відтак і суду) від розгляду застави як альтернативного запобіжного заходу. Прокурор не наводить жодних реальних аргументів, які б свідчили про неможливість застосування застави або домашнього арешту.

Стороною захисту ОСОБА_13 неодноразово надавалися відповідні медичні документи, які свідчать про незадовільний стан здоров?я ОСОБА_13 . Захворювання ОСОБА_13 вимагає постійного контролю, спеціального лікування, відповідного харчування, регулярного спостереження лікарів та дотримання індивідуального режиму. Очевидно, що в умовах слідчого ізолятора забезпечити повноцінний, належний медичний супровід надзвичайно складно, а іноді й неможливо. Обмеженість ресурсів, стандартизоване харчування, відсутність гнучкого доступу до спеціалізованої медичної допомоги створюють реальну загрозу погіршення стану здоров`я, розвитку ускладнень і завдання непоправної шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого. В таких умовах продовження тримання під вартою вже виходить за межі допустимого втручання в право на свободу та переходить у площину порушення права на повагу до людської гідності та права на охорону здоров`я, що суперечить як Конституції України, так і Конвенції та практиці ЄСПЛ. Не менш суттєвими є родинні та соціальні обставини. ОСОБА_13 має міцні сімейні зв`язки: дружину, малолітнього сина, хвору матір, які об`єктивно потребують його підтримки. До затримання він був єдиним годувальником сім`ї, брав активну участь у вихованні сина, допомагав матері, яка наразі через важкий стан здоров`я потребує постійної допомоги й догляду. Багатомісячна ізоляція фактично позбавляє дитину батьківської присутності та підтримки, створює надмірний психологічний, емоційний та матеріальний тягар для дружини й матері. Право дитини на повноцінне сімейне виховання, право членів сім`ї на підтримку - це не абстрактні цінності, а реальні обставини, які Суд зобов`язаний враховувати при оцінці пропорційності подальшого позбавлення свободи ОСОБА_13 .. Крім того, ОСОБА_13 має постійне місце проживання, стабільні соціальні зв`язки і не виявляв жодних ознак готовності ухилятися від правосуддя. Окрім того, що він офіційно працював до затримання, існує й офіційне підтвердження його намірів працювати після зміни йому запобіжного заходу. Це свідчить про реальну можливість соціальної адаптації, економічної самостійності у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який. Захисник відзначає його активну благодійну діяльність: ОСОБА_13 є засновником і керівником Міжнародного благодійного фонду Перемога за нами, який займається допомогою військовослужбовцям, внутрішньо переміщеним особам та іншим громадянам, що опинилися у складних обставинах. Така діяльність свідчить про високий рівень соціальної відповідальності та стійку громадянську позицію. У сукупності ці обставини переконливо свідчать, що ОСОБА_13 не становить тієї загрози, про яку формально заявляє прокурор, і що його подальше тримання під вартою не є необхідним для забезпечення належного ходу провадження. За таких умов продовження тримання під вартою є не лише юридично необґрунтованим, а й явно непропорційним.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_11 просить суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_13 . Просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі (домашній арешт з носінням електронного браслету) або визначити розмір застави.

Обвинувачені у підготовчому судовому засіданні підтримали позиції своїх захисників, просили відмовити в задоволенні клопотань прокурора. Крім цього просили врахувати, що вони тривалий час перебувають під вартою, також зазначили, що в їх родичів та друзів є можливість заплатити за них застову.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Щодо клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_19 строку дії обов`язків, покладених на них судом, то суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 є обвинуваченими в кримінальному провадженні № 0000057 від 18.06.2021.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_19 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 календарних днів до 23.07.2022 включно. Також визначено альтернативний запобіжний захід щодо ОСОБА_19 у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також визначено обов`язки, які покладаються на обвинуваченого в разі звільнення з-під варти: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із свідками, експертами та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Строк дії обов`язків - 2 (два) місяці з моменту внесення застави та звільнення з-під варти.

Також даною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_18 обрано запобіжний захід у вигляді застави та покладено на нього вищевказані обов`язки.

Після внесення за обвинуваченого ОСОБА_19 застави у визначеному судом розмірі його було звільнено з-під варти та він вважається таким, відносно кого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Крім того, ухвалою суду від 16.09.2022 на обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 строком на 2 місяці були покладені наступні обов`язки: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися за межі Івано-Франківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування із свідками, експертами та іншими обвинуваченими в даному провадженні; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Ухвалою суду від 09.11.2022 продовжено термін дії покладених на ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обов`язків. Ухвалами суду від 04.01.2023, 03.03.2023, 28.04.2023, 14.06.2023, 11.08.2023 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 2 місяці.

Ухвалою суду від 11.08.2023 обсяг покладених на ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обов`язків було зменшено, а саме продовжено їм строк дії покладених судом обов`язків, а саме: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) утриматися від спілкування із свідками, експертами; 4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Ухвалами суду від 06.10.2023, 30.11.2023, 25.01.2024, 15.03.2024, 14.05.2024, 10.07.2024, 29.08.2024, 24.10.2024, 28.11.2024, 08.01.2025, 26.02.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 2 місяці.

07.04.2025 до суду надійшли клопотання прокурора ОСОБА_22 про продовження ОСОБА_18 та ОСОБА_19 строку дії покладених на них обов`язків. Однак у призначеному на 14.04.2025 судовому засіданні клопотання прокурора від 04.04.2025 про продовження строку дії обов`язків не розглянуто у зв`язку з неявкою одного із захисників, у зв`язку з чим визначений ухвалою суду від 26.02.2025 строк дії покладених обов`язків закінчився.

Ухвалою суду від 12.05.2025 судом було задоволено частково клопотання прокурора ОСОБА_22 про покладення на обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Покладено на цих обвинувачених терміном на 60 днів наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) утриматися від спілкування із свідками, експертами; 4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Термін дії обов`язків визначено до 11.07.2025 включно.

Ухвалою суду від 07.07.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів. Ухвалою суду від 27.08.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів до 26.10.2025 включно. Ухвалою суду від 20.10.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів до 19.12.2025 включно.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри/обвинувачення не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.

Таким чином, на даний час підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше 2 місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора у порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 бажають уникнути можливого застосування до них покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років; незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою спотворення доказів стосовно фактичних обставин; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки вони можуть продовжувати вчиняти злочини з метою збагачення.

На думку суду, виконання до цього часу обвинуваченими ОСОБА_18 та ОСОБА_19 покладених на них судом обов`язків не свідчить про непотрібність їх продовження, а тому продовження строку дії покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, сприятиме забезпеченню дієвості кримінального провадження.

Суд приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на 60 днів строк дії покладених судом обов`язків, а саме: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) утриматися від спілкування із свідками, експертами; 4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Щодо клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, то суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_13 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.1 ст.222, ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.1 ст.306, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_14 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_16 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_17 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_15 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 06.10.2023 було змінено ОСОБА_13 запобіжний захід із застави на тримання під вартою на строк до 04.12.2023, визначено йому заставу 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 805200,00 грн. та у разі звільнення його з-під варти у зв`язку із внесенням застави, покладено обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування із свідками, експертами; здати на зберігання до Управляння Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. 25 жовтня 2024 року за ОСОБА_13 внесено заставу та ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» його звільнено з-під варти. У подальшому під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії покладених на ОСОБА_13 обов`язків неодноразово продовжувався.

Ухвалою підготовчого судового засідання Калуського міськрайонного суду від 25.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_14 обрано запобіжний захід тримання під вартою, визначено заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 496200,00 грн. та покладено передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки у разі внесення застави, а у подальшому строк дії запобіжного заходу ОСОБА_14 неодноразово продовжувався. 18 листопада 2022 року за ОСОБА_14 внесено заставу та ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» його звільнено з-під варти і таким чином до нього застосовано запобіжний захід - заставу. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії покладених на ОСОБА_14 обов`язків неодноразово продовжувався.

Ухвалою підготовчого судового засідання Калуського міськрайонного суду від 25.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_15 обрано запобіжний захід тримання під вартою та визначено заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 496200,00 грн. та покладено передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки в разі її внесення. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії запобіжного заходу ОСОБА_15 неодноразово продовжувався. 05 грудня 2022 року за ОСОБА_15 внесено заставу та цього ж дня ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» його звільнено з-під варти. У подальшому під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії покладених на ОСОБА_15 обов`язків неодноразово продовжувався.

17.04.2024 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Студінка Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, раніше судимого 28.08.2014 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі, щодо якого щодо якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00000119 за ч. 3 ст. 307 КК України перебуває на розгляді в Пустомитівському районному суді Львівської області, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000007 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 18.02.2025 ОСОБА_13 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Студінка Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянину України, раніше не судимого, щодо якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000119 за ч. 3 ст. 307 КК України перебуває на розгляді в Пустомитівському районному суді Львівської області, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_14 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_14 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 18.02.2025 повідомлену підозру ОСОБА_14 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Студінка Калуського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, щодо якого 18.05.2022 обвинувальний акт за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 ОСОБА_15 слідчими суддею Івано-Франківського міського суду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено заставу в сумі 908400,00 грн, та у разі її внесення, покладено передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.05.2024 задоволено апеляційну скаргу прокурора, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 19.04.2024 про обрання щодо ОСОБА_23 запобіжного заходу скасовано, постановлено нову ухвалу, якою до підозрюваного ОСОБА_15 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, на строк до 15.06.2024. В подальшому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави ОСОБА_15 слідчими суддями Івано-Франківського міського суду неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_15 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 25.02.2025 раніше повідомлену підозру ОСОБА_15 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Івано-Франківськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянину України, раніше не судимого, щодо якого 14.05.2021 обвинувальний акт за ч. 2 ст. 296 КК України скеровано в суд, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_16 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_16 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 30.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_16 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 30 березня 2025 року включно. 18.02.2025 раніше повідомлену підозру ОСОБА_16 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Студінка Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше не судимого, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_17 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_17 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_17 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 18.02.2025 раніше повідомлену підозру ОСОБА_17 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

14 травня 2024 року Калуським міськрайонним судом у кримінальному провадженні № 0000057 частково задоволено клопотання прокурора та запобіжний захід ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 змінено із застави на тримання під вартою, без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу. В подальшому строк дії запобіжного заходу ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 судом продовжувався.

29.01.2025 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 29.03.2025. 30.01.2025 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_16 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 30.03.2025. 21.03.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 20.05.2025. 12.05.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 11.07.2025. 07.07.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 07.09.2025. 27.08.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 26.10.2025. 20.10.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 19.12.2025.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже враховуючи, що зазначена у клопотанні підозра має місце і підтверджуються достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, перелік яких міститься у клопотанні, то є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

При цьому, обставини здійснення обвинуваченими конкретних дій та доведеність їх винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки хору їх належності та допустимості будуть перевірені на оцінені під час судового розгляду по суті.

За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, характеризуючі дані про особи обвинувачених, та інші обставини в їх сукупності.

Суд враховує характеризуючі дані обвинувачених, зокрема те, що: ОСОБА_13 одружений, має дружину та сина 2019 року народження; його матір хворіє та має групу інвалідності; ОСОБА_13 є засновником благодійного фонду та займався громадською роботою; зареєстрований як фізична особа-підприємець; однак він є раніше судимим. Також суд враховує стан здоров`я ОСОБА_13 , якому встановлено медичний діагноз. Суд враховує, що медична допомога надається ОСОБА_13 в умовах установи ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», йому проводився регулярний моніторинг рівня глюкози крові, здійснювалася корекція медикаментозного лікування, призначено таблетоване лікування та дієту. Суд враховує характеристику ОСОБА_13 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі характеризується посередньо, режим порушував два рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

ОСОБА_14 раніше не судимий; має маму та дві неповнолітні сестри (батько яких помер), які отримують допомогу малозабезпеченій сім`ї. Також судом враховано стан здоров`я ОСОБА_14 , якому встановлено медичний діагноз. Суд враховує, що медична допомога надається ОСОБА_14 в умовах установи ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», йому надано дієтичне харчування та призначено медикаментозне лікування. Суд враховує його характеристику з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі характеризується посередньо, режим порушував два рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

Суд також враховує стан здоров`я ОСОБА_15 , а також те, що він є раніше несудимим. Суд також враховує, що мати хворіє. Суд враховує характеристику ОСОБА_15 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі ОСОБА_15 характеризується посередньо, режим порушував чотири рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

Суд також враховує стан здоров`я ОСОБА_16 , а також те, що він є раніше несудимим. Суд враховує характеристику ОСОБА_16 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі він характеризується посередньо, режим порушував п`ять разів, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

Суд також враховує стан здоров`я ОСОБА_17 , а також те, що він є раніше несудимим. Суд також враховує, що його батько та бабуся хворіють. Суд враховує характеристику ОСОБА_17 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі він характеризується посередньо, режим порушував два рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

При розгляді даного клопотання суд також враховує, що відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 в інших судах розглядаються інші кримінальні справи.

Листи від ОСОБА_24 та ТОВ «Арте-М» про готовність прийняти на роботу на посади водіїв ОСОБА_13 та ОСОБА_15 суд не бере до уваги, оскільки ці листи не містять дати, тому суду не відомо час (місяць, рік) їх написання. Крім того, можливість офіційного їх працевлаштування не спростовує наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

При цьому, злочини у вчиненні яких підозрюються обвинувачені, у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких. Крім іншого судом враховується суспільна небезпечність злочинів в яких обвинувачуються обвинувачені.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які продовжують існувати та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: пункти перший, третій, четвертий, п`ятий вказаної статті. Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини:

- переховуватися від суду. Даний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки обвинувачені, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ними злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, можуть переховуватись від суду.

- незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченим стало відомо про обсяг зібраних доказів, у тому числі про зміст наданих свідками показань, які можуть бути визнані такими, що викривають його та інших обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів. В ході судового розгляду свідків ще не допитано. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків. Обвинувачені знають персональні дані свідків і зміст наданих ними свідчень на досудовому розслідуванні. Тому існує вірогідність незаконного впливу на них зі сторони обвинувачених з метою зміни показань та спотворення доказів. Також в судовому засіданні не були допитані експерти. Крім того, обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 знайомі один з одним. Їм пред`явлено в обвинувачення, серед іншого і участь у складі злочинної організації, тому шляхом вмовляння, погроз зможуть впливати на покази один одного;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки перебуваючи на волі обвинувачені можуть не з`являтися на виклики до суду і таким чином перешкоджати у здійсненні судового розгляду у розумні строки;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки обвинувачені обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, тому є підстави вважати, що вони, з метою одержання доходів продовжать вчиняти кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним виготовленням, придбанням, перевезенням з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

Крім того, суд не вважає слушними доводи захисників про те, що застосування запобіжного заходу неможливе без дослідження доказів. Суд приймає рішення виходячи з обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті та інших документів наданих сторонами кримінального провадження. На даній стадії справи суд позбавлений повноважень досліджувати докази, надавати їм оцінку, робити висновки щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності» за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, передбачених пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо твердження захисників про можливість застосування обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів, то суд зазначає, що зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання (продовження) запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суддя на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання. Захисниками не обґрунтовано підстави для зміни запобіжного заходу чи застосування більш м`якого запобіжного заходу, не надано доказів, які підтверджують виникнення нових обставин, які можуть вплинути на вирішення даного питання.

Зокрема, зазначені захисниками факти про хвороби обвинувачених не свідчать про зменшення встановлених судом ризиків. Крім того, медична допомога надається їм в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12, де вони на даний час утримуються. Можливість офіційного працевлаштування обвинувачених не спростовує наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо можливості застосування обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 більш м`якого запобіжного заходу суд дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою (в тому числі цілодобовий домашній арешт) є недостатнім для запобігання встановленим ризикам, оскільки таке буде залежати виключно від волі самих обвинувачених, а їх порушення не матиме для них очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Крім того, судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підставу не застосовувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Слід зазначити, що збут вказаними особами особливо небезпечного наркотичного засобу міг вкрай негативно вплинути на суспільство в цілому та спричинити особливо тяжкі наслідки здоров`ю громадян. У всьому світі посилюється боротьба з незаконним обігом наркотиків серед населення, посилюється кримінальна відповідальність за такі злочини, тому кожен, хто має намір вчиняти такий злочин, чи підозрюється у вчиненні такого злочину чи вже вчинив його, повинен усвідомлювати, що відповідальність буде суворою і невідворотною.

Доводи захисту не дають достатніх підстав суду для визначення застави як альтернативного заходу, та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Суд також звертає увагу, що до обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вже було застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави та було покладено на них обов`язки, передбачені ст.177 КПК України. Однак у зв`язку з невиконанням покладеного на них судом обов`язку, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ухвалою суду від 14.05.2024 було змінено запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу. Ухвалою суду від 29.08.2024 заставу звернуто в дохід держави. Дану ухвалу було залишено без змін Івано-Франківським апеляційним судом 08.10.2024.

Також суд звертає увагу, що дане кримінальне провадження на даний час перебуває на стадії підготовчого судового засідання.

Враховуючи вищезазначені ризики, суд приходить до висновку про необхідність продовжити застосування до вказаних обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В судовому засіданні при вирішенні клопотань забезпечено змагальність, а також право на оскарження судового рішення. Відтак продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у виді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави не може вважатися свавільним.

Враховуючи викладене та те, що 19.12.10.2025 закінчується строк дії застосованих щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 запобіжних заходів, а застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених не дозволить запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні, то суд приходить до переконання, що слід задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 27, 31, 177, 178, 183, 194, 199, 201, 314 - 315, 369-372, 376, 532 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії покладених судом обов`язків задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на 60 днів строк дії покладених судом обов`язків, а саме:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) утриматися від спілкування із свідками, експертами;

4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків визначити до 17.02.2026 включно.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , що в разі невиконання покладених на них обов`язків до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали для виконання в частині покладених обов`язків направити Калуському РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 17.02.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 17.02.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 17.02.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 17.02.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 17.02.2026 включно.

Тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Копію ухвали для виконання в частині продовження запобіжного заходу - тримання під вартою направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», та вручити обвинуваченим і прокурору негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу тримання під вартою може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено 22.12.2025 о 14:30 год.

Головуючий