Провадження №11-сс/991/798/25
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

захисника підозрюваної ОСОБА_5 та представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 та представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 03 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 03.11.2025 задоволено клопотання детектива НАБУ, погоджене прокурором САП, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000302 від 10.07.2023, накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, яке перебуває у власності підозрюваної ОСОБА_5 , а саме на земельну ділянку площею 0,15 га, із кадастровим номером :02:008:1097 за адресою: АДРЕСА_1, із метою забезпечення конфіскації, як виду покарання; на 1/2 частину об`єктів рухомого майна, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, а саме на: автомобіль HYUNDAI KONA, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль SUBARU FORESTER, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстровані на праві власності за ОСОБА_6 та є об`єктом спільного сумісного майна подружжя із ОСОБА_5 , із метою забезпечення конфіскації, як виду покарання, у іншій частині клопотання відмовлено.

На вказане рішення адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на таке.

Рішення слідчого судді про розгляд клопотання у закритому судовому засіданні без виклику та участі власників майна є необґрунтованим і порушує право на захист, справедливий суд. Детектив обмежився загальними твердженнями про правила конспірації та приховування наслідків протиправної діяльності без посилання на конкретні факти.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 є сумнівною. Детектив не надав конкретних доказів щодо: завищення вартості продукції на суму 107 542 385,58 грн без ПДВ, причетності підозрюваної як заступника директора ТОВ «АСІНКТОН СТРОЙ» до злочинної діяльності, її ролі, умислу на участь у організованій групі.

Арешт обґрунтовано можливістю конфіскації як покарання у майбутньому, але досудове розслідування триває і вироку немає. Майно не пов`язане зі злочином і відсутні докази того, що воно набуте за рахунок розкрадених коштів.

Детектив не довів, а слідчий суддя не обґрунтував, чому менш обтяжливі заходи недостатні, адже не вбачається спроб відчуження чи приховування майна.

У матеріалах, доданих до клопотання, відсутні дані, які б вказували, що ОСОБА_5 планує уникати слідства чи суду. Вона не притягувалась до кримінальної відповідальності, постійно проживає за місцем реєстрації, має міцні соціальні зв`язки, працевлаштована. Оскільки підозрювана звільнилася із посади заступника директора ТОВ «АСІНКТОН СТРОЙ» ще до обшуків на підприємстві, у неї немає доступу до документів, пов`язаних із діяльністю такого. Жоден із протоколів огляду електронних пристроїв не містить свідчень про спілкування ОСОБА_5 із іншими підозрюваними після вилучення техніки. Із цих же підстав відсутній і вплив на свідків.

Застосований арешт майна є явно непомірним та невідповідним принципу пропорційності. Задекларовані доходи ОСОБА_5 за 2023 рік складають 347 454,66 грн, за 2024 рік - 326 593,68 грн, за 2025 рік - 558 600,00 грн. Її чоловік є пенсіонером із 2015 року та отримує лише пенсію.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 03.11.2025, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива НАБУ про накладення арешту на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор САП ОСОБА_8 посилається на таке.

Факти вжиття ОСОБА_5 заходів із приховування комп`ютерної техніки та знищення інформації, а також набуття нею статусу підозрюваної, свідчать про те, що ОСОБА_5 та її чоловіком могли вживатись заходи з відчуження майна для запобігання його можливій конфіскації. Це спричинило необхідність розгляду клопотання без виклику власників майна.

До матеріалів клопотання додано докази матеріальної шкоди, заподіяної злочином, документи, які свідчать про роль підозрюваної у схемі із заволодіння коштами комунального підприємства. Доводи захисника, що ОСОБА_5 не підписувала документи та не брала участь у переговорах не спростовують її участь у вчиненні злочину. Про підозру за ст. 209 КК України їй не повідомлялось.

Частина 1 ст. 170 КПК України не містить вимоги щодо наявності зв`язку арештованого майна зі злочином. Накладення арешту на майно ОСОБА_5 у цьому випадку є виправданим та не потребує доказування зв`язку злочину з майном.

Під час перебування з ОСОБА_5 у шлюбі ОСОБА_6 набув у власність два автомобілі. Тому відповідно до ст. 60 СК України підозрюваній належить 1/2 частки власності на це майно.

Скаржник стверджує, що право розпорядження та відчуження є найсуворішим заходом та слідчий суддя не обґрунтував, чому менш обтяжливі заходи недостатні. Однак, Глава 17 КПК взагалі не містить норм щодо ієрархії видів арешту майна та необхідності обґрунтування вибору саме такого його виду.

Твердження про порушення права на житло та пересування спростовуються тим фактом, що арешт накладався шляхом заборони розпорядження та відчуження, але не користування.

Посилання на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, нерелевантні під час розгляду клопотання про арешт майна, адже стосуються розгляду клопотань про запобіжні заходи.

У судовому засіданні слідчим суддею ретельно досліджено доводи детектива та подані на їх підтвердження докази, надано їм оцінку. Висновки про це детально наведено в ухвалі з посиланням на конкретні норми законодавства та матеріали клопотання.

У апеляційній скарзі зазначено щодо доходів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за 2023-2025 роки та про непропорційність арешту майна. Однак, відсутні пояснення їхнього взаємозв`язку із матеріальною шкодою, заподіяною кримінальним правопорушенням - понад 129 млн грн.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 03.11.2025.

Підозрювана ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 , прокурор САП, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули. У запереченнях прокурор САП ОСОБА_8 просив провести апеляційний перегляд без його участі. Доказів поважності причин неявки зазначені учасники суду не надали.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі вказаних осіб.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, посилаючись на доводи, наведені у ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

НАБУ здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000302 за підозрою, зокрема, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до версії органу досудового розслідування 03.07.2023 КП «ДОР «Аульський водовід» в особі ОСОБА_9 та ТОВ «АСІНКТОН СТРОЙ» в особі директора ОСОБА_10 було укладено договір № 03/07/23 підряду на виконання робіт по об`єкту «Реконструкція водогону Аули-Верхньодніпровськ Кам`янський район Дніпропетровської області» із зазначеною ціною 350 045 574,60 грн. У кошторисній документації значна кількість коштів припадає на поліетиленові труби для холодної води РЕ 100 (різних найменувань) - 214 млн грн без ПДВ, 256 млн грн з ПДВ, що складає три чверті вартості підряду. ТОВ «АСІНКТОН СТРОЙ» здійснювало закупівлю труб, необхідних для виконання робіт у ТОВ «МЕГА ОТП ДНІПРО», яке у свою чергу здійснювало їх закупівлю у виробника ТОВ «Полімерна група «Терполімергаз» за ринковими цінами. Проєктно-кошторисна документація складена ТОВ «Проектна група «Наш Дім». Експертизу проєкту проводили експерти ДП «ЖИЛКОМ». Орган досудового розслідування вважає встановленим те, що вартість зазначеної продукції завищена, а сума збитків нанесена КП ДОР «Аульський водогін» внаслідок виконання цього проєкту становить 107 542 385,58 грн без ПДВ та те, що у період із серпня по грудень 2023 року група осіб, шляхом здійснення фінансових операцій вчинила легалізацію (відмивання) майна, здобутого злочинним шляхом, а саме коштів у сумі 129 050 862,70 грн, здобутих від заволодіння коштами КП ДОР «Аульський водовід» під час виконання ТОВ «АСІНКТОН СТРОЙ» робіт по об`єкту «Реконструкція водогону Аули-Верхньодніпровськ Кам`янський район, Дніпропетровської області».

22.10.2025 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

30.10.2025 до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання старшого детектива НАБУ про арешт майна.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя дійшов до таких висновків: досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який наразі здійснюється, стверджувати про наявність обґрунтованої підозри; ОСОБА_11 може бути причетною до інкримінованого їй кримінального правопорушення; санкція кримінального правопорушення, визначеного ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна; арешту з метою можливої конфіскації може підлягати 1/2 частина майна, належна підозрюваній ОСОБА_11 в майні її чоловіка ОСОБА_6 , тому клопотання слід задовольнити частково; набуте подружжям ОСОБА_12 у період зареєстрованого шлюбу майно відповідно до норм чинного законодавства має статус спільного сумісного майна, тобто належить і ОСОБА_11 ; на майно підозрюваної, зокрема, яке перебуває у спільній сумісній власності з її чоловіком ОСОБА_6 , може бути накладений арешт з метою його конфіскації як виду покарання; у разі не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно на цій стадії досудового розслідування, підозрювана матиме можливість безперешкодно реалізувати належне їй майно та, у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, не буде досягнуто завдань кримінального провадження; на цьому етапі досудового розслідування накладення арешту на майно із зазначеною метою є необхідним для виконання завдання кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у протидії корупційним кримінальним правопорушенням.

Вказані висновки слідчого судді відповідають положенням закону та встановленим обставинам.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи те, що правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення конфіскації майна як виду покарання задля запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, ризик яких може бути реальним, слідчий суддя дійшов до правильного висновку про необхідність розгляду клопотання про арешт майна у закритому судовому засіданні, без виклику власників майна чи їхніх представників, із метою збереження таємниці досудового розслідування та унеможливлення приховування майна, щодо якого вирішується питання про арешт.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що, розглянувши клопотання за відсутності та без повідомлення власників майна, слідчий суддя порушив засади рівності та змагальності судового процесу, а також право на захист власників майна, є безпідставними.

Крім того, усупереч доводам апеляційної скарги, положення ч. 2 ст. 172 КПК України, які безпосередньо стосуються розгляду клопотання про арешт майна, не вимагають здійснення провадження у закритому судовому засіданні виключно з підстав захисту таємниці, що охороняється законом.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт на майно може бути накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Праву підозрюваного знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст. Відтак, повідомлення про підозру є одним із найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка набула статусу підозрюваного, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, а отже в оцінці цього питання кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням сталої практики ЄСПЛ, про що прямо вказує ч. 5 ст. 9 КПК України.

Так, у своїх рішеннях під обґрунтованою підозрою ЄСПЛ розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах провадження для обмеження прав осіб.

Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Таким чином, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України - у пособництві заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, організованою групою.

Слідчий суддя дійшов до висновку про обґрунтованість вказаної підозри, враховуючи фактичні дані, які містяться у:

- висновках судових товарознавчих експертиз від 29.02.2024 № 22417, від 01.10.2024 № 7120, згідно із якими визначено ринкову вартість труб поліетиленових ПЕ100, які використовувались для реконструкції водогону Аули-Верхньодніпровськ станом на травень-липень 2023 року, що є суттєво меншою, ніж ціна, передбачена за договором від 03.07.2023 № 03/07/23 між КП «ДОР «Аульський водовід» та ТОВ «Асінктон Строй» (т. 2 а.п. 73-108);

- висновку комісійної судової економічної експертизи від 08.11.2024 № 547/1/24, яким документально підтверджено суму збитків, нанесених КП «ДОР «Аульський водовід» внаслідок виконання робіт за договором підряду від 03.07.2023 № 03/07/23 у сумі 107 542 385,58 грн без урахування ПДВ (т. 2 а.п. 109-134);

- протоколі огляду документів від 25.10.2024 та у протоколі додаткового огляду документів від 09.01.2025, відповідно до змісту яких установлено суму збитків, нанесених КП «ДОР «Аульський водовід», внаслідок виконання робіт за договором підряду від 03.07.2023 № 03/07/23 у сумі 107 542 385,58 грн без урахування ПДВ та 129 050 862,70 грн із ПДВ (т. 2 а.п. 135-167);

- протоколі огляду комп`ютерних даних від 19.04.2024, у якому зафіксовано огляд відомостей, які містяться у Єдиному реєстрі податкових накладних та встановлено джерела постачання труб поліетиленових ПЕ100, що використовувались для реконструкції водогону Аули-Верхньодніпровськ, вартість та об`єми їх закупівлі ТОВ «Асінктон Строй» у ТОВ «Мега Опт Дніпро», а останнім у виробника ТОВ «ПГ «Терполімергаз», різницю між цінами закупівлі та продажу, що складає у середньому 182 % (т. 2 а.п. 168-173);

- протоколі огляду комп`ютерних даних від 09.12.2024, у якому зафіксовано огляд відомостей щодо перерахування оплат за виконані роботи за договором підряду від 03.07.2023 № 03/07/23 (т. 2 а.п. 174-199);

- протоколі огляду документів від 30.12.2024, у якому зафіксовано огляд документів, що містять відомості про вартість труб поліетиленових ПЕ100, які використовувались для реконструкції водогону Аули-Верхньодніпровськ, зокрема, кошториси, відомості ресурсів кошторисні розрахунки, видаткові накладні заводу виробника, документи, на підставі яких проводилась експертиза проєктно-кошторисної документації та здійснено їх аналіз і порівняння між собою, встановлено, що збільшувальний коефіцієнт між ціною закупівлі труб та ціною, зазначеною у договорі складає 2,75 та є однаковим для кожного найменування труб (т. 2 а.п. 200-224);

- договорі підряду № 03/07/23 від 03.07.2023, укладеному між КП «ДОР «Аульський водовід» та ТОВ «Асінктон Строй», предметом якого є виконання робіт по об`єкту «Реконструкція водогону Аули-Верхньодніпровськ Кам`янський район Дніпропетровської області» (т. 2 а.п. 21-59);

- договорі № 22-05/09 від 01.06.2022, укладеному між КП ДОР «Аульський водовід» та ТОВ «ПРОЕКТНА ГРУПА «НАШ ДІМ» на виконання проєктних робіт із розробки проєктно-кошторисної документації «Реконструкція водогону Аули-Верхньодніпровськ Кам`янський район Дніпропетровської області» (т. 2 а.п. 225-240);

- протоколі огляду документів та додатку від 20.10.2025 - протоколів негласних слідчих (розшукових) дій (т. 1 а.п. 42-80).

Наведені вище докази у сукупності з іншими матеріалами, долученими до клопотання, свідчать про можливу причетність ОСОБА_11 до інкримінованого їй кримінального правопорушення та спростовують твердження апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої їй підозри.

Безпідставним є покликання апеляційної скарги на те, що детектив не надав конкретних доказів щодо: причетності підозрюваної як заступника директора ТОВ «АСІНКТОН СТРОЙ» до злочинної діяльності, її ролі, умислу на участь у організованій групі, так як на стадії досудового розслідування слідчий суддя не має вдаватися до оцінки отриманих слідством доказів та давати їм оцінку з точки зору допустимості та достатності. Повнота та всебічність проведеного розслідування теж не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при дослідженні обґрунтованості підозри.

Довід апеляційної скарги про недоведеність стороною обвинувачення завищення вартості продукції на суму 107 542 385,58 грн без ПДВ спростовуються вищенаведеним висновком комісійної судової економічної експертизи від 08.11.2024 № 547/1/24.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» № 13 від 23.12.2005 стійкість організованої групи та злочинної організації полягає в їх здатності забезпечити стабільність і безпеку свого функціонування, тобто ефективно протидіяти факторам, що можуть їх дезорганізувати, як внутрішнім (наприклад, невизнання авторитету або наказів керівника, намагання окремих членів об`єднання відокремитись чи вийти з нього), так і зовнішнім (недотримання правил безпеки щодо дій правоохоронних органів, діяльність конкурентів по злочинному середовищу тощо). На здатність об`єднання протидіяти внутрішнім дезорганізуючим факторам указують, зокрема, такі ознаки: стабільний склад, тісні стосунки між його учасниками, їх централізоване підпорядкування, єдині для всіх правила поведінки, а також наявність плану злочинної діяльності і чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Оскільки на цій стадії встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, що зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та не передбачають обов`язку встановлення вини конкретної особи, а також, враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, колегія суддів вважає, що у долучених до клопотання доказах прослідковується наявність у діях членів імовірної організованої групи ознак об`єднаності єдиним планом, із розподілом функцій учасників, спрямованих на досягнення цього плану.

Тому неспроможним є посилання апеляційної скарги, яке зводиться до заперечення наявності суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене, помилковим є твердження апеляційної скарги про необґрунтованість підозри ОСОБА_5 .

Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Приписами ч. 1, 3, 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

Санкцією ч. 5 ст. 191 КК України визначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відтак, до ОСОБА_11 , у випадку встановлення винуватості за ч. 5 ст. 191 КК України, буде застосоване обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_11 є власницею земельної ділянки площею 0,15 га, із кадастровим номером :02:008:1097, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.п. 36-39).

Згідно з даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 22.02.1997 зареєстрований актовий запис про шлюб між ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.п. 33-35).

За час перебування у шлюбі ОСОБА_6 набув право власності на автомобілі: HYUNDAI KONA, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та SUBARU FORESTER, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (т. 1 а.п. 40, 41).

Відтак, оскільки ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя правильно дійшов до переконання, що на це майно слід накласти арешт задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Разом із цим, враховуючи, що автомобілі: HYUNDAI KONA, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та SUBARU FORESTER, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , набуті в період шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , на транспортні засоби поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, накладення на нього арешту не порушує вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також, оскільки накладення арешту на майно з підстави, визначеної п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, не вимагає встановлення зв`язку майна зі злочином чи його набуття злочинним шляхом, неспроможним є посилання апеляційної скарги у цій частині.

Твердження апеляційної скарги про неможливість арешту майна для забезпечення конфіскації як виду покарання з підстав триваючого досудового розслідування та відсутності вироку є помилковим, оскільки кримінальний процесуальний закон прямо передбачає можливість накладення арешту на майно на стадії досудового розслідування задля забезпечення конфіскації як виду покарання у майбутньому. Також слід зауважити, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який не є тотожним самій конфіскації та не потребує наявності обвинувального вироку на момент застосування.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що накладенням арешту на 1/2 вищевказаного майна, слідчий суддя фактично провів поділ майна подружжя.

Як вбачається зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, диспозиції ст. 70 СК України та ст. 370, 372 ЦК України визначають рівність часток співвласників майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, у тому числі і подружжя, однак гіпотези вказаних статей встановлюють умови, за яких така рівність враховується - у разі поділу чи виділу.

Також гіпотези ст. 70 СК України, ст. 370, 372 ЦК України для здійснення їх диспозицій не містять таку умову, як вирішення питання про арешт майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Із наведеного слідує висновок про відсутність будь-яких правових підстав для фактичного поділу майна, згідно зі ст. 70 СК України чи ст. 370, 372 ЦК України, шляхом накладення арешту на частку майна співвласника у спільній сумісній власності.

Вказані висновки повністю узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 352/1802/18, провадження № 14-72цс20, відповідно до яких особа, яка вважає, що порушено її права користуватися та розпоряджатися часткою у спільному майні подружжя, не позбавлена можливості вирішити за правилами цивільного судочинства питання поділу майна, що є спільній сумісній власності.

Із постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 752/7440/18, провадження № 51-1815км22 вбачається, що у межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток. Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

Відтак, враховуючи, що до доказів про виділ ОСОБА_11 та ОСОБА_6 частки зі спільного майна або про поділ спільного майна до матеріалів провадження не долучено і при апеляційному розгляді не подано, повноваження щодо поділу майна належить не слідчим суддям, а суду в порядку, визначеному цивільним та сімейними законодавством.

Проте, за відсутності апеляційної скарги сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України не може вийти за межі апеляційної скарги.

Будь-яке втручання державного органу в права осіб повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»). Тобто повинне існувати обґрунтоване співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Колегія суддів погоджується, що невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в частині заборони відчуження може призвести до можливості його передачі, відчуження на користь третіх осіб або до настання інших наслідків, які унеможливлять виконання судового рішення в частині конфіскації майна підозрюваної. Відтак, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги у цій частині.

Посилання апеляційної скарги на відсутність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, безпідставні, так як їхня оцінка відбувається під час вирішення питання про застосування запобіжних заходів, а не накладення арешту на майно.

Також, оскільки досудове розслідування здійснюється за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, щодо факту пособництва заволодінню чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, організованою групою, слід визнати, що арешт вищенаведеного майна забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження, не покладає індивідуальний та надмірний тягар на власників.

За таких обставин помилковим є твердження апеляційної скарги про те, що застосований арешт майна є явно непомірним та невідповідним принципу пропорційності.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу - без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_5 та представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 03 листопада 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3