Справа № 461/3013/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/314/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорні Ослави Надвірнянського р-ну Івано-Франківської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням 1 рік, якщо він протягом іспитового строку, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 : 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.

У разі реального відбування покарання ОСОБА_6 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк його перебування під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів та застави.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, придбав короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю, виготовлену саморобним способом зі стартово-шумового пістолета моделі «ПСШ-790», калібр 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , який є придатний до проведення пострілів, а також 10 патронів із маркуванням на денцях гільз «Сова П-9mm PA» калібру 9 мм Р.А. та 1 патрон із маркувальними позначеннями на денці гільзи «SOBR 9 mm P.А.» калібру 9 мм Р.А., що споряджаються полімерним (гумовим) снарядом травматичної (несмертельної) дії, які відносяться до категорії бойових припасів вогнепальної зброї, та які останній зберігав та носив при собі, а 31.03.2020 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , були вилучені.

Наведені вище дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення відображені в обвинувальному акті та кваліфіковані за ч.1 ст. 263 Кримінального Кодексу України як носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього, згідно вироку суду, 27.02.2020 приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_6 перебуваючи в приміщенні закладу «Швидко гроші» ТзОВ «Споживчий центр», що по вул. Шпитальній, 28 y м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами, погрожуючи працівнику вказаного закладу ОСОБА_9 застосуванням до неї насильства небезпечного для її життя та здоров`я, за допомогою предмета схожого на пістолет, вчинив напад, який потерпіла реально сприйняла як небезпеку для свого життя та здоров`я, та була змушена віддати нападнику грошові кошти в сумі 18186 грн., належні ТзОВ «Споживчий центр».

Таким чином, ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами ТзОВ «Споживчий центр» в сумі 18186 грн.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок Галицького районного суду м.Львова від 26.02.2025 скасувати та закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. Скасувати запобіжний захід та вирішити питання застави.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду в частині засудження його за ч. 1 ст. 187 КК України є незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу, що кошти, належали ТзОВ «Споживчий центр», а не потерпілій ОСОБА_9 чи будь-якому іншому працівнику ТзОВ «Споживчий центр», що, на його думку, вказує на відсутність в його діях складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.187 КК України, як нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а дане формулювання обвинувачення, повинно бути визнане недоведеним.

Вважає обшук 31.03.2020 по вул. Шевченка, 161, с.Чорні Ослави, Івано-Франківської області, протокол огляду предметів від 20.04.2021, з фототаблицею, протокол проведення слідчого експерименту від 02.04.2020 р., протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.02.2020 р. від ОСОБА_9 , заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» за № 321 від 04.03.2020 року, є недопустимими доказами.

У заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» за № 276 від 28.02.2020 р. зазначено, що ОСОБА_9 «яка діяла від імені ТОВ «Споживчий центр», що на думку апелянта не відповідає дійсності, так як ОСОБА_10 не була уповноважена саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на подання заяви під час складання протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.02.2020. На той час довіреності, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» саме ОСОБА_9 при подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення не було, що свідчить про недостовірність, недопустимість Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» за № 276 від 28.02.2020 р. як доказу у кримінальному провадженні;

27.02.2020 року, надано «диск PVP-R Verbatim серійний номер МАР640ХЕ281422126» з фрагментами нарізкою копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року, при тому, що згідно до вимог ст.99 КПК України, тому не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні (ст.100 КПК України).

В той же час, судом першої інстанції, під час розгляду справи, відмовлено у задоволенні клопотання щодо надання судом доручення про проведення судової експертизи відеозвукозапису, з встановлення технічних умов та технології отримання відеозвукозапису, за слідуючими відеозвукозапнсами, що не оригінальними, є фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, викликають сумнів в їх достовірності, належності та допустимості, як доказів, які є у процесуальних документах, зокрема, заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» за № 276 від 28.02,2020 року, протоколі огляду предмету від 28.02.2020 року, протоколі огляду предмету від 02.03.2020 року, протоколі огляду предмету від 04.03.2020 року, протоколі огляду предмету від 04.03.2020 року, протоколі огляду предмету від 16.03.2020 року, протоколі огляду предмету від 19.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 щодо огляду документів - диску ТМ « Videx» D VD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020року про рух особи на вулиці; протоколі огляду предмету від 19.03.2020 року та протоколі огляду предмету від 19.03.2020 року.

Вважає його притягнення до кримінальної відповідальності політичним переслідуванням як депутата місцевої ради з метою зменшення його електорального поля. Просить врахувати, що оскільки під час досудового розслідування він мав статус депутата місцевої ради - підозра йому була підписана не уповноваженою особою. Відтак, всі докази, зібрані стороною обвинувачення, є неналежними та недопустимими, а він підлягає виправданню.

Також в роді апеляційного розгляду ОСОБА_6 подав суду клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема:

1) Протокол огляду місця події від 27.02.2020 року, який в період з 19:50 по 21:30 складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , у іншому володінні особи - приміщенні Відділення №78 Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», яке розташовано за адресою: м.Львів, вул.Шпитальна, 28, разом з додатками до нього - фототаблицями з фотознімками з місця події.

2) Заяву ОСОБА_9 від 27.02.2020 року про надання дозволу працівникам поліції провести огляд у приміщенні «Швидко гроші», що по вул.Шпитальна, 28 у м.Львові.

3) Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.02.2020 року щодо прийняття заяви від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про вчинене кримінальне правопорушення, який складено оперуповноваженим ВКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 ..

4) Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» за №276 від 28.02.2020 року в додаток до заяви працівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ОСОБА_9 від 27.02.2020 року, разом з «диском DVD-R Verbatim серійний номер МАР640ХЕ281422126».

5) Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» за № 321 від 04.03.2020 року в додаток до заяви працівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ОСОБА_9 від 27.02.2020 року, разом з «копією акту № 5 про результатами інвентаризації наявних коштів від 27.02.2020 року».

6) Протокол огляду предмету від 28.02.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про рух особи на вулиці.

7) Протокол огляду предмету від 02.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про рух особи на вулиці.

8) Протокол огляду предмету від 02.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про особу у приміщенні Відділення № 78 Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», яке розташовано за адресою: м.Львів, вул.Шпитальна, 28.

9) Протокол огляду предмету від 04.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «RIDATA» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року у торговому залі магазину.

10) Протокол огляду предмету від 04.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про рух особи на вулиці.

11) Протоколу огляду предмету від 16.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про рух особи на вулиці.

12) Протокол огляду предмету від 19.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про рух особи на вулиці.

13) Протокол огляду предмету від 19.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про рух особи на вулиці та у торговому центрі.

14) Протокол огляду предмету від 19.03.2020 року, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 щодо огляду документів - диску ТМ «Videx» DVD-R 4.7 GB з фрагментами нарізки копій відеозаписів, без зазначення даних про типи, моделі всіх цих камер відеоспостереження, їх заводські номери, а не повну відеозапис в оригіналі за 27.02.2020 року про рух особи на вулиці.

15) Протокол тимчасового доступу до даних оператора мобільного зв`язку, який складено за вписаною датою кулькою чорного кольору - «20».03.2020 року старшим оперуповноваженим ВКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_14 за номерами мобільних телефонів: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , без двох дисків з вилученою інформацію від операторів мобільного зв`язку: ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна».

16) Протокол тимчасового доступу до даних оператора мобільного зв`язку, який складено 20.03.2020 року старшим оперуповноваженим ВКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_14 за номером мобільного телефону: НОМЕР_2 , без диску з вилученою інформацію від оператора мобільного зв`язку: ПрАТ «Київстар».

17) Протокол обшуку від 31.03.2020 року, який в період з 08:50 по 12:05 складено старшим слідчим СВ?

Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , у житлі, разом з додатками до нього.

18) Протокол проведення слідчого експерименту від 02.04.2020 року, за участю мене як підозрюваного, який складено старшим слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , який подано до суду стороною обвинувачення у судовому провадженні за обвинувальним актом, у справі №461/3013/20, за провадженням №1-кп/461/91/24, за об`єднаним кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000947 від 27.02.2020 року по обвинуваченню мене у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

19) Протокол огляду предмету від 20.04.2021 року, який складено старшим слідчим СВ Львівського РУП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_15 , разом з додатками до нього - фототаблицями з фотознімками речей, документів щодо огляду речей, документів, які вилучено під час обшуків.

20) Покази потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні, під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився та не повідомив причин своєї неявки. З урахуванням того, що в останні судові засідання, як призначались на 07.11.2025 року на 11:00 год. та 09.12.2025 року на 15:00 год. не з`явився та подав суду медичні довідки про хворобу з ознаками підробки, а також не з`являвся без підтвердження поважності своєї неявки у судові засідання 30.05.2025 р., 06.06.2025 р., 23.06.2025 р., 04.07.2025 р., 18.07.2025 р., 03.09.2025 р., 03.10.2025 р. , 14.10.2025 року, колегія суддів розцінює це, як зловживання своїми процесуальними правами обвинуваченим ОСОБА_6 , та постановила слухати справу за його відсутності у порядку ст. 405 КПК України, за участі його захисника - адвоката ОСОБА_8 , з чим повністю погодились учасники процесу.

Потерпілі ОСОБА_9 та представник ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явились, подали суду клопотання про слухання справи за їх відсутності ( т. 8 а.с. 15-16, 23).

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст.62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніві щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

Як вбачається із показань потерпілої ОСОБА_9 в суді першої інстанції, вона працювала у «Швидко гроші» ТзОВ «Споживчий центр»( місто Львів, вул. Шпитальна, 28) спеціалістом з видання кредитів фізичним особам. Після 17 години у офісі залишався один з двох працівників, який перебував на роботі до 19 години. У лютому 2020 року, ввечері під час складання документів, вона побачила, що у приміщення зайшов чоловік у капюшоні, масці, яка закривала все його обличчя, у темному одязі, з пістолетом у руці і жестом наказав їй мовчати. Вона дуже злякалася і впала на підлогу. Чоловік підійшов, вона піднялася та на його вимогу дістала і віддала йому всі гроші з тумби стола. Після цього, вони перейшли до іншої кімнати де невідомий чоловік наказав їй відкрити сейф і забрав грошові кошти з нього, а потім швидко вийшов з офісу. Зазначила, що у сейфі знаходилось приблизно 16-18 тисяч гривень. Оскільки чоловік тримав у руці пістолет направлений на неї, вона сприйняла таку загрозу як реальну і була переконана, що він її може застрелити. Після цієї події її тривалий час переслідували панічні атаки. Одразу після розбійного нападу вона зателефонувала керівництву та в поліцію. Після проведення інвентаризації вони з`ясували точну суму викрадених грошей у підприємства;

Представник юридичної особи «Швидко гроші» ТзОВ «Споживчий центр» в суді першої інстанції підтвердив, що була подана заява до правоохоронних органів з приводу вчиненого злочину. ТзОВ сприяло слідчому під час досудового розслідування добровільним наданням доказів - відеозаписів з метою встановлення всіх фактичних обставин вчиненого правопорушення, розміру спричиненої шкоди. Обвинувачений ОСОБА_6 добровільно відшкодував шкоду під час досудового розслідування та визнавав себе винним. Позицію останнього під час судового розгляду вважає нелогічною, а також спробою уникнути кримінальної відповідальності.

Окрім того, судом першої інстанції були досліджено письмові докази у справі , якими підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема:

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27.02.2020 року,;

- даними протоколу огляду місця події від 27.02.2020 (зі схемою та фототаблицями), відповідно до якого у період із 19-50 год. до 21-30 год. за участю понятих оглянуте приміщення, по вул. Шпитальна, 28 в м. Львові та встановлено, що на вході до приміщення є вивіска «Швидко Гроші», розклад роботи закладу, вхід у приміщення через пластикові двері вільний, слідів пошкоджень не виявлено, приміщення містить дві кімнати, в першій прохідній кімнаті знаходяться меблі та здійснюється обслуговування клієнтів, доступ до іншої кімнати відбувається через коридор та в цій кімнаті розміщений металевий сейф, з документами без слідів пошкодження;

- даними заяви директора ТОВ «Споживчий центр» № 276 від 28.02.2020 року на адресу Галицького РВ ЛМ ГУМВСУ у Львівській області, у якій останній підтверджує факт заподіяння товариству збитків на суму 18186 грн. та долучає до вказаної заяви диск із фрагментом відеозапису з камери відеоспостереження, розташованої в приміщенні ТОВ «Споживчий центр» за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 28, в період часу з 19 год. 01 хв. по 19 год.02 хв 27.02.2020 року;

- даними акту № 5 про результати інвентаризації наявних коштів від 27.02.2020 року, відповідно до якого комісія ТОВ «Споживчий центр» у складі регіонального менеджера та фахівця з обслуговування клієнтів встановила, що у офісі ТОВ «Споживчий центр», що на вул. Шпитальна, 28 у м. Львові виявлено нестачу грошових коштів в сумі 18186 грн;

- даними протоколу огляду предмета від 02.03.2020 року,

- даними протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_16 від 02.04.2020 року, який було зафіксовано на цифровий носій. Відповідно до відеозапису слідчого експерименту (файл VID_20200402_131510):

- даними протоколу тимчасового доступу до даних оператора мобільного зв`язку від 20.03.2020;

- даними протоколу огляду від 28.02.2020 року;

- даними протоколу огляду від 02.03.2020 року;

- даними протоколів огляду від 04.03.2020 року;

- даними протоколу огляду від 16.03.2020 року;

- даними протоколів огляду від 19.03.2020 року,;

- даними протоколу тимчасового доступу до даних оператора мобільного зв`язку від 20.03.2020, відповідно до якого абонентський номер НОМЕР_2 перебував 27.02.2020 у зоні дії базової станції, яка обслуговує адресу м.Львів, вул. Шпитальна, 28 (місце вчинення злочину);

- даними протоколу обшуку житлового будинку від 31.03.2020 року, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого в ході вказаної слідчої дії було виявлено одяг та коробку від мобільного телефону Samsung з imei: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , мобільний телефон Samsung imei НОМЕР_6 та НОМЕР_7 .

Колегія суддів наголошує, що всі вищеперераховані докази щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України зібрані стороною обвинувачення з дотриманням вимог КПК України, є належними, допустимими та достатніми, всебічно та повно дослідженими судом першої інстанції. Окрім того, підчас досудового розслідування ОСОБА_6 не подавав жодних заперечень чи зауважень щодо їх допустимості чи належності слідчому чи слідчому судді. Дані докази містять у собі фактичні дані, які логічно і безсумнівно підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Відтак, колегія суддів постановила відмовити обвинуваченому ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, оскільки таке є необґрунтованим та безпідставним.

Показання потерпілої ОСОБА_10 в суді першої інстанції є логічними та послідовними. Під час проведення слідчих дій потерпіла розповіла про фактичні обставини злочину, що було відображено у відповідних протоколах, і вона повністю підтвердила їх зміст під час допиту в судовому засіданні. ЇЇ показання співпадають з даними відеозаписів події злочину, даними слідчого експерименту, які буди досліджені судом. Наявність та розмір викрадених грошей, крім її показів, підтверджується заявою представника юридичної особи «Швидко гроші» ТзОВ «Споживчий центр», матеріалами інвентаризації та даними відеозаписів.

Верховний Суд України у постанові Пленуму 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначив, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину переконливо свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, тобто усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх протиправних дій. Записи з камер відео- спостереження підтверджують факт перебування обвинуваченого на місці вчинення злочину.

Мовчазне використання обвинуваченим предмета, схожого на пістолет, свідчить про застосування до потерпілої ОСОБА_10 психічного насильства. Здійснений на неї напад потерпіла реально сприйняла як небезпеку для свого життя та здоров`я, а відтак була змушена віддати нападнику грошові кошти в сумі 18186 грн., належні ТзОВ «Споживчий центр».

Оцінюючи дані, отримані в ході слідчого експерименту, слід зазначити. Метою слідчого експерименту, відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України, є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання.

Отже, обставини вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_6 були перевірені і уточнені на досудовому слідстві під час проведення вищезазначеного слідчого експерименту, результати якого зафіксовані у відповідному протоколі та на відеозаписах.

З даних протоколу слідчого експерименту від 02.04.2020 та дослідженого відеозапису, чітко вбачається, що ОСОБА_6 у присутності захисника добровільно на місці злочину відтворив обставини його скоєння, вказав шлях пересування, місцезнаходження своє та потерпілої ОСОБА_10 на момент злочину, продемонстрував весь свій шлях руху у місті Львові до місця вчинення кримінального правопорушення, показав куди він заходив, де вдягав маску, повідомив про дії потерпілої під час вчинення нападу, та те що вона впала після наведення на неї предмета схожого на пістолет, що могло бути відомо тільки особі яка перебувала під час злочину. Показання ОСОБА_6 , надані суду, про те що під час слідчого експерименту він діяв за вказівкою слідчого та адвоката ОСОБА_16 , спростовуються переглянутим судом безперервним відеозаписом слідчої дії, згідно якого ОСОБА_6 діяв добровільно, жодного тиску на нього не чинилось. Заяв обвинуваченого про психологічний або фізичний тиск на нього, або інші протиправні дії слідчого або прокурора матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, заперечення обвинуваченим відомостей, які були перевірені під час слідчого експерименту за його участю, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Щодо твердження сторони захисту про недопустимість всіх зібраних доказів під час досудового розслідування у зв`язку з тим, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 від 31.03.2020 здійснено не Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень, згідно п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, так як в період з 03.12.2015 по 27.11.2020 ОСОБА_6 був депутатом місцевої ради, а саме депутатом Надвірнянської районної ради 7 скликання, суд зазначає наступне.

Так, особливий порядок здійснення повідомлення про підозру депутату місцевої ради є однією з визначених законом гарантій здійснення депутатом своїх повноважень. Гарантії здійснення депутатом своїх повноважень кореспондуються з тими, що визначені у ст. 31. ЗУ « Про статус депутатів місцевих рад», яка передбачає що п овідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення депутату місцевої ради може бути здійснено відповідно Генеральним прокурором, заступником Генерального прокурора, керівником відповідної обласної прокуратури. Прокурор, який здійснив повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення депутату місцевої ради, повідомляє про це відповідну місцеву раду не пізніше наступного робочого дня з дня повідомлення про підозру. Суд, який обрав запобіжний захід стосовно депутата місцевої ради, повідомляє про це відповідну місцеву раду не пізніше наступного робочого дня з дня застосування запобіжного заходу.

Порушення порядку повідомлення про підозру може призвести до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК України, які полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру. Правовим наслідком повідомлення про підозру неуповноваженою на те особою, є не притягнення до кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 4 ст. 22 КПК України визначено, що повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється прокурором, а у випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із повноважним прокурором.

Загальні положення, що регулюють процедуру повідомлення про підозру, містяться в главі 22 КПК України, згідно з якими письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором (ч. 1 ст. 277 КПК України). Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу прокурором у кримінальному провадженні є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст.15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Водночас у ст. 276 КПК України зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. Визначення правової природи цих дій і встановлення кола суб`єктів, які уповноважені на їх вчинення, має важливе практичне значення для об`єктивації гарантій незалежності особи, щодо якої здійснюється особливий порядок повідомлення про підозру.

У постанові від 11 грудня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 536/2475/14-к, провадження № 13-34 кс 19) зробила висновок щодо застосування норм права, які стосуються вручення підозри спеціальним суб`єктам, та зауважила, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на етапи: 1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру. Цей етап передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення; 2) об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК України, та його підписання; 3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України. На цьому етапі також здійснюється повідомлення прав підозрюваному, де в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (ч. 3 ст. 276 КПК України).

Відповідно до ст. 480 КПК України визначено перелік осіб, щодо яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження, що є проявом диференціації кримінальної процесуальної форми шляхом визначення особливого порядку проведення слідчих (розшукових) і процесуальних дій щодо осіб, які мають особливий публічний правовий статус у суспільстві, зокрема, щодо адвоката.

Системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278, 480, 481 КПК України дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Отже, дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань (див., наприклад, постанову Касаційного кримінального суду від 25 листопада 2020 року у справі № 627/927/19).

Під час судового розгляду за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КПК України було достовірно встановлено, що обвинувачений умисно приховав від органу досудового розслідування те, що він був депутатом місцевої ради. На підтвердження зазначеного судом були оглянуті протоколи допиту підозрюваного від 02 квітня 2020 року(т.5 а.с.77-79) та додаткового допиту підозрюваного від 02 квітня 2020 року(т.5 а.с.80-82) з яких убачається, що сторона обвинувачення намагалася встановити чи відноситься ОСОБА_6 до інших спеціальних суб`єктів, визначених у ст. 480 КПК України, для дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. Слідчий, встановлюючи дані про особу підозрюваного, з`ясовував у ОСОБА_6 чи є він депутатом, на що останній чітко вказав, що депутатом не являється. Під час судового розгляду обвинувачений пояснив, що у нього був захисник і вони обрали для себе саме таку позицію - свідомо не повідомляти орган досудового розслідування про його статус депутата.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що важливу роль в забезпеченні законності і справедливості кримінального судочинства відіграють процесуальні гарантії, які розглядаються як засоби забезпечення досягнення мети кримінального процесу взагалі, так і прав учасників процесу зокрема. Процесуальні гарантії - закладена в процесуальній формі система правових засобів, які забезпечують встановлення об`єктивної істини й справедливість правосуддя, можливість усіма суб`єктами кримінального процесу реалізувати свої права, свободи й обов`язки, досягнення мети й виконання завдань кримінального судочинства.

Суттєвою ознакою кримінально-процесуальних гарантій є і реалізація не лише прав учасників кримінального процесу та осіб, що до нього залучаються, а й їх обов`язків, що забезпечує реалізацію публічних інтересів кримінального процесу (п. 18 ст. 7 КПК України) та виконання завдань кримінального судочинства (ст. 2 КПК України).

Таким чином, законодавцем визначені наслідки недотримання процесуальних гарантій у виді визнання отриманих доказів недопустимими, якщо органом досудового розслідування була порушена встановлена правова процедура, за наявності відомостей про певний особливий правовий статус особи у кримінальному провадженні.

Враховуючи факт умисного приховування статусу депутата у даному кримінальному провадженні, що встановлений належними та допустимими доказами, свідомої відмови ОСОБА_6 від процесуальних гарантій, встановлених діючим законодавством, належного виконання слідчим обов`язку з`ясувати відношення обвинуваченого до окремої категорії осіб, - колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність твердження сторони захисту про визнання всіх доказів недопустимими.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу прийняття заяви від ОСОБА_9 від 27.02.2020 року про кримінальне правопорушення суд зауважує, що оцінці підлягали покази потерпілої отримані безпосередньо у судовому засіданні, з дотриманням вимог КПК України, у сукупності з іншими доказами. Крім того, викладені у клопотанні доводи суперечать фактичним даним зазначеним в дослідженій заяві, на якій у верхній частині аркуша міститься час 19:48 та дата 27.02.2020 року. Крім цього, у ст.214 КПК України відсутні вимоги до фіксації часу повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення.

Щодо неправильної кваліфікації злочинних посягань, суд виходить з положень ст.214 КПК України, яка передбачає, що правова кваліфікація вчиненої події визначається органом досудового розслідування, може змінюватись в ході його проведення та перевіряється судом в установленому законом порядку.

Аналіз норм КПК України свідчить, що реєстрація окремої заяви (до заяви про вчинення злочину) про надання дозволу на проведення слідчих дій в офісному помешканні не передбачена кримінальним процесуальним законодавством, відтак, доводи сторони захисту суд вважає безпідставними. Згідно заяви ТОВ «Споживчий центр» № 276 від 28.02.2020, ОСОБА_9 є її працівником. Також представник ТОВ «Споживчий центр» у судовому засіданні підтвердив, що ними, як користувачами даним приміщенням на законних підставах, добровільно була надана можливість працівникам поліції провести необхідні слідчі дії після події злочину.

Щодо незаконності інвентаризації, суд виходить з того, що у чинному законодавстві відсутня заборона проводити таку у позаробочий час. При цьому, відповідний акт був складений після вчинення кримінального правопорушення та проведення невідкладних слідчих дій в цей же день, з метою фіксації матеріальних збитків. Згідно п.п.45,46 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 р. №148, матеріально відповідальна особа обов`язково бере участь у перерахуванні цінностей, переданих йому під відповідальність, а склад інвентаризаційної комісії визначається керівником установи/підприємства, тому вказані стороною захисту ймовірні порушення не заслуговують на увагу. Стороною захисту не обґрунтовано для з`ясування яких обставин необхідне проведення судово-економічної експертизи, так як перерахунок залишку готівки в касі не потребує спеціальних знань експерта. При цьому, потерпіла в судовому засіданні дала чіткі покази, що рух коштів вони обліковували на підприємстві щоденно за допомогою комп`ютерної програми.

Щодо недопусимості , як доказу протоколу огляду місця події від 27.02.2020 року, , що такі твердження не відповідають фактичним даним. Зокрема, на першій сторінці протоколу вказано, що понятим роз`яснено їхні права та обов`язки, а внизу сторінки містяться їхні підписи, які підтверджують внесені до документа дані. Окрім того, додаток № 1 «Схема до протоколу огляду місця події» підписана понятими, слідчим та інспектором яка його виготовила, а додаток - фототаблиця до протоколу - виготовлена та роздрукована після проведення огляду місця події і підписана інспектором- криміналістом, який її виконав, що повністю відповідає вимогам ч. 5 ст. 105 КПК, згідно якої додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Огляд приміщення, як слідча дія, був проведений на підставі заяви працівника зазначеного товариства, що цілком узгоджується з вимогами законодавства. Жодних скарг чи заперечень щодо проведення цієї слідчої дії всупереч волі та власним інтересам, потерпіла та представник потерпілої юридичної особи не заявляли. Не надала будь-яких доказів на підтвердження таких обставин і сторона захисту, а тому, підстав ставити під сумнів добровільність згоди користувача майна, що тягне за собою недопустимість доказу, не має.

У кримінальному провадженні огляд місця події було проведено в офісному приміщенні за добровільною письмовою згодою працівника такого товариства. Водночас дані про те, що власник такого офісного приміщення заперечував добровільну згоду та/або висловлював будь-які заперечення з приводу вказаної слідчої дії, відсутні. Більше того, саме працівник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, зокрема, нападу на нього з метою заволодіння майном із погрозою застосування фізичної сили.

Зазначене повністю узгоджуються із правовими висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 15.04.2020 у справі № 740/3390/15 (провадження № 51-134км20) від 21.11.2022 у справі № 161/620/19 (провадження № 51-4284км19).

Не встановлення судом фактичного права власності осіб на приміщення де був розміщений заклад «Швидко гроші» ТзОВ «Споживчий центр», не має значення для оцінки законності дій слідчих органів і допустимості отриманих доказів, якщо стороною захисту не було надано доказів, які ставили б під сумнів той факт, що особи, які надали згоду на проведення слідчих дій у приміщенні, фактично володіли ним у значенні ст. 223 КПК(постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 21.11.2022 у справі № 161/620/19 (провадження № 51-4284км19).

Доводи сторони захисту про те, що ТОВ «Споживчий центр» не надав дозволу на використання відеозапису в суді під час розгляду судового провадження не заслуговують на увагу, оскільки, спростовані матеріалами справи та відповідними показами учасників кримінального провадження. При цьому, суд звертає увагу сторони захисту, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке саме значення, як документу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення, тільки коли електронний документ є речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той самий електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Долучені до матеріалів провадження як речові докази CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді як файл. Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Зазначення серійних номерів, моделей камер на які здійснювався відеозапис не передбачений законом, відеозапис повністю відображає весь хід вчинення кримінального правопорушення та узгоджується з показаннями потерпілої. При цьому відсутність в заяві про долучення до матеріалів кримінального провадження відеозапису події технічних характеристик засобу фіксації та технічного носія не спростовують самого факту застосування такого технічного засобу та змісту зафіксованої інформації. Стороною захисту не обґрунтовано, яким чином відсутність серійних номерів, моделей камер за обставин цієї справи впливають на допустимість доказів.

Твердження захисту про визнання недопустимими протоколів огляду предметів - відеозаписів з камер спостереження у м. Львові, не береться колегією суддів до уваги, оскільки зазначення серійних номерів, моделей камер на які здійснювався відеозапис не передбачені законом.

Щодо визнання недопустимим доказом протоколу обшуку від 31.03.2020, оскільки такий проведено за неіснуючою адресою та на якому відсутні підписи понятих про роз`яснення їм їхніх прав та обов`язків, слід зазначити наступне.

Судовим розглядом було встановлено, що дійсно протокол обшуку від 31.03.2020 містить відомості про місце проведення слідчої дії за адресою: АДРЕСА_1 .

19.03.2020 року слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова була постановлена ухвала, якою клопотання слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000947 від 27.02.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України було задоволено.

В судовому засіданні сторона захисту надала довідку, що обвинувачений зареєстрований у с. Чорні Ослави, Участок Центр, 164.

В той же час, з ухвали слідчого судді чітко вбачається, що «…Згідно інформаційної довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Івано-Франківській області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому відповідно до витягу №204420994 з реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості про право власності на помешкання за адресою: Івано-Франківська обл., Надвірнянський р-н, с. Чорні Ослави. Згідно відомостей ПТ «Ломбард «Фінанс» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 …».

Крім того, відповідно до даних протоколу обшуку та переглянутого відеозапису ніхто з осіб, у яких проводився обшук, в тому числі ОСОБА_6 та присутній адвокат ОСОБА_16 , не заперечували та не повідомляли про проведення обшуку не за адресою вказаною в ухвалі слідчого судді. Обвинувачений фактично перебував у будинку разом з матір`ю ОСОБА_17 , де проводився обшук та був виявлений він сам, його речі. З самого початку слідчої дії, отримував правову допомогу захисника, розписався та отримав примірник протоколу обшуку без зауважень.

Таким чином, протокол обшуку, як джерело доказів є належним та допустимим доказом. Визнання протоколу обшуку недопустимим доказом з формальних підстав, на переконання колегії суддів, буде суперечити завданням кримінального провадження, визначеним у ст.2 КПК України, а саме захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Не ґрунтується на вимогах КПК також твердження сторони захисту про визнання недопустимими доказом протоколу тимчасового доступу до операторів мобільного зв`язку (т.5 а.с. 21), оскільки вимоги щодо оформлення протоколу - друковано чи рукописно - в кримінально-процесуальному законодавстві відсутні. Крім того, в протоколі зазначено про виконання доручення слідчого, тому, на переконання суду, такий протокол складено уповноваженою особою. Крім того, відповідне доручення слідчого міститься в матеріалах судового провадження (т.5 а.с 66). Також, в протоколі зазначені фактичні дані, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 .

При цьому, певні недоліки оформлення протоколу самі по собі не дають підстав для висновку про недопустимість його результатів. Ці недоліки мають оцінюватися в контексті достовірності відомостей, відображених в протоколі, а також їх достатності для встановлення тих обставин, на які посилалася сторона обвинувачення, у сукупності з іншими представленими доказами. Порушення порядку отримання доказів, передбаченого ст. 86 КПК, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами, передбаченими главою 4 § 1КПК та іншими нормами КПК, в яких такі правила сформульовані. Таких порушень судом встановлено не було.

Окрім того, в матеріалах справи містяться квитанції № 24 від 03.04.2020 року та № ПН1018118 від 03.04.2020 року, згідно яких платник ОСОБА_6 перерахував на рахунок ТОВ «Споживчий центр» 18300 грн. з призначенням платежу «відшкодування шкоди, завданої злочином ОСОБА_6 », такими своїми діями визнаючи винуватість у скоєному кримінальному правопорушенні.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у психо- та наркологічному диспансерах не перебуває, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає. Обставини, що пом`якшують покарання відсутні. Обставини, що обтяжують покарання, також відсутні. Обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання та місцем праці (тренер-викладач з кікбоксингу Богородчанської ДЮСШ), майнову шкоду відшкодував.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , має міцні соціальні зв`язки, працюючий, позитивно характеризується, також, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, і відповідно до ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відтак, суд першої інстанції , вірно у відповідності до положень ст.ст. 50, 65 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України призначив ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України. Дане покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, та не є суворим.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_6 було подано до суду дві медичні довідки, що містять ознаки підробки, а це в свою чергу підлягає окремій перевірці.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, зводяться до незгоди обвинуваченого ОСОБА_6 із прийнятим рішенням.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанці та призначення нового розгляду у суді першої інстанціїї, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України - без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4