Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/774/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 383/607/23 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-1, ч.1 ст.289, ч.1 ст.309 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 26.01.2026, в об`єднаному кримінальному провадженні №0000911 та №0000085

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000911 та №0000085 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.255-1, ч.1 ст.289, ч.1 ст.309 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 28 листопада 2025 року суд за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 по 26.01.2026 включно, без визначенням застави.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 255-1 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 255-1 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_8 - скасувати та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт цілодобово, із застосуванням засобів електронного стеження або визначити розмір застави.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 вже понад два роки тримається під вартою, вищезазначені дії порушують його право на неупереджений та справедливий суд, а також право на розгляд об`єднаного кримінального провадження у розумні строки. Зазначає про те, що судовий розгляд у кримінальному провадженні вже фактично завершений, всі докази, які були здобуті на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду справи у суді дослідженні і ризики в розумінні положень ст.177 КПК України зменшили свою дію. Крім того, ОСОБА_8 є особою, яка у відповідності до ст. 89 КК України не має судимості. Одружений, має на утриманні неповнолітню дитину. Являється єдиною дитиною в сім`ї, батьки якого єособами похилого віку та мають хворобливий стан здоров`я. Також ОСОБА_8 є особою, яка має стійкі соціальні зв`язки, які пов`язані з родинними відносинами, не має негативних характеристик з місця проживання та є особою, яка має тяжкі захворювання та такою, що потребує невідкладного лікування, яке в умовах слідчого ізолятора надати в належному стані не представляється можливим. Характеристика його підзахисного з Кропивницького слідчого ізолятора в цілому є позитивною та виключає будь-які ознаки аморальної поведінки та дій пов`язаних зі злочинним впливом чи його ознаками, а тому, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе, в даний час, змінити обвинуваченому запобіжний захід.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційних вимог сторони захисту, дослідивши матеріали надані місцевим судом, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги сторони захисту не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

З наданих до апеляційного суду матеріалів клопотання убачається, що в провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебуває об`єднане кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000911 та №0000085 у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-1, ч.1 ст.289, ч. 1 ст. 309 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 255-1 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

З урахування обставин провадження, зокрема те, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразилися в умисному встановлені та поширені в суспільстві злочинного впливу, у разі не продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе перешкоджати встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні злочину.

Також колегія суддів ураховує, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, відсутні дані про наявність у нього законного джерела доходу, відсутність стійких соціальних зв`язків, а отже існують підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що при вирішені питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з наявністю яких закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставність обвинувачення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо не підтвердження під час судового розгляду обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, з огляду на те, що стороною захисту в обґрунтування своїх доводів не надано підтверджуючих документів або на право власність власного житла ОСОБА_8 або фактичного його проживання, де міг би останній перебувати у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Даних, які б унеможливлювали тримання ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали не містять.

Інших переконливих доводів щодо незаконності ухвали суду першої інстанції стороною захисту в апеляційних скаргах не наведено.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3, у зв`язку з чим, місцевий суд обгрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4