печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000258 від 22.03.2023,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000258 від 22.03.2023.

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000258 від 22.03.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Підполковник ОСОБА_4 , незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм, будучи військовою службовою особою - військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, знехтував вимогами законодавства, недбало ставлячись до служби, неналежно виконав свої службові обов`язки, діючи з необережності у вигляді кримінально протиправної недбалості, тобто, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, що спричинило тяжкі наслідки в умовах воєнного стану під час закупівлі палива для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення в умовах воєнного стану при наступних обставинах.

ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника 2 складу пального (командира військової частини НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України згідно з наказом Голови ДПСУ від 14.03.2022 № 241-ОС та наказу начальника 2 складу пального (командира в/ч НОМЕР_1 ) ДПСУ від 15.03.2022 № 16-ОС, будучи, з врахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, військовою службовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, в силу Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та Закону України «Про Державну прикордонну службу України» являючись працівником правоохоронного органу, прийнявши Військову присягу 28.07.1997, будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України у військовому званні підполковника, який за бездіяльність несе відповідальність згідно із законом (ч. 2 ст. 33 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»), у відповідності до абзацу 2 ст. 11, ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абзацом 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, п. 20 Положення, п. 1 Контракту (наказ від 17.05.2019 № 184-ос), п. 5 наказу АДПСУ № 99, під час перевірки договорів на поставку пального з ТОВ «Біоеталон» () від 11.03.2022 № 11-22, від 25.03.2022 № 19-22, від 02.04.2022 № 25-22, від 07.04.2022 № 26-22, від 29.04.2022 № 34-22 (з усіма додатковими угодами), повинен був контролювати порядок її проведення, з метою встановлення відповідності договорів нормативно-правовим актам, правильності застосування постачальниками цін з включенням до неї сум податку на додану вартість зі ставками 20 та 7 відсотків.

Встановивши протиправність включення сум податку на додану вартість не з нульовою ставкою до вартості пального, що передбачено підпунктом «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану», ОСОБА_4 повинен був не підписувати вказані договори (додаткові угоди до них), а ініціювати їх укладення вже з усуненими порушеннями законодавства, надати відповідні вказівки підлеглим працівникам.

Крім того, з урахуванням абзацу 2 ст. 11, ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абзацом 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, п. 20 Положення, п. 1 Контракту (наказ від 17.05.2019 № 184-ос), отримавши первинні документи на оплату за поставлене пальне згідно вищевказаних договорів, ОСОБА_4 повинен був здійснити належне управління майном Складу, запобігти зайвому витрачанню бюджетних коштів на сплату протиправно включених до ціни палива сум податку на додану вартість зі ставками 20 та 7 відсотків, не надавати вказівку головному бухгалтеру на здійснення оплати з порушенням законодавства, а ініціювати внесення змін до договорів з метою їх приведення у відповідності до чинного законодавства.

Проте, ОСОБА_4 , несумлінно поставився до своїх службових обов`язків, та у результаті допущення, зокрема й ним, недбалого ставлення до військової служби під час закупівлі палива у ТОВ «Біоеталон» без проведення процедури публічної закупівлі, спрощеної процедури закупівлі, а також під час виконання вказаних договорів, в умовах воєнного стану спричинено тяжкі наслідки державним інтересам, які у п`ятсот і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, чим завдано матеріальної шкоди Державному бюджету на загальну суму 1 521 768,75 грн.

Ураховуючи вищевказане, відповідно до ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України, слідчим за погодженням з прокурором 02.10.2025 здійснено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 425 Кримінального кодексу України, а саме недбалому ставленні військової службової особи до служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженцю м. Тлумач Івано-Франківської області, українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому.

Копія клопотання та матеріалів в його обґрунтування відповідно до частини другої статті 184 КПК України надані підозрюваному 02.10.2025.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, ураховуючи при цьому наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані обставини на думку слідчого виправдовують застосування до підозрюваного домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник підозрюваного щодо задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на недоведеність ризиків та необґрунтованість підозри. Просила врахувати, що підозрюваний військовослужбовець, тому просила відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ураховуючи, що відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме:

- рапортом ГОУ ДБР від 14.03.2023 про виявлене кримінальне правопорушення;

- матеріалами ГОУ ДБР від 29.03.2023 на виконання доручення слідчого;

- матеріалами ГОУ ДБР від 25.01.2024 на виконання доручення слідчого;

- протоколом обшуку від 20.03.2024 з описом вилучених речей та картою пам`яті у додатку (за місцем розташування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_1 , в/ч НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3) за адресою: АДРЕСА_3 );

- витягом з наказу Начальника 2 складу пального (командира в/ч НОМЕР_1 ) ДПСУ від 02.08.2021 № 63-ос «Про особовий склад» (виконання обов`язків ОСОБА_4 );

- витягом з наказу Начальника 2 складу пального (командира в/ч НОМЕР_1 ) ДПСУ від 15.03.2022 № 16-ос «Про особовий склад» (виконання обов`язків ОСОБА_4 );

- договорами на поставку пального з ТОВ «Біоеталон» () від 11.03.2022 № 11-22, від 25.03.2022 № 19-22, від 02.04.2022 № 25-22, від 07.04.2022 № 26-22, від 29.04.2022 № 34-22 (з усіма додатковими угодами) та довідками про їх погодження;

- витягом з наказу Голови ДПСУ від 02.08.2021 № 758-ОС «Про особовий склад»;

- витягом з наказу Голови ДПСУ від 14.03.2022 № 241-ОС «Про особовий склад»;

- витягом з наказу Голови ДПСУ від 23.06.2022 № 651-ОС «Про особовий склад»;

- аудиторським звітом від 08.07.2022 № 2 за результатами внутрішнього аудиту організації та здійснення закупівель в Адміністрації та органах Держприкордонслужби за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, затвердженого Головою ДПСУ від 12.07.2022;

- протоколом огляду від 11.02.2025 з додатком;

- протоколом огляду від 11.02.2025 з додатками;

- висновком експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи № 10362/10363/24-71 від 06.02.2025;

- контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу ОСОБА_4 ;

- висновком аналітичного дослідження ДПС від 13.05.2025,

- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення, а відтак доводи сторони захисту про протилежне слідчий суддя не приймає.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу необхідно враховувати, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Так як особа, ОСОБА_4 характеризується позитивно, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, визначене місце проживання, військовослужбовець.

Слідчим суддею, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , даних, що характеризують його особу, встановлено, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів щодо наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених статтею 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно з частиною п`ятою статті 9 КПК України є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11.07.2006 - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти росії» № 7064/05, рішення від 01.06.2006 Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Доказів того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчому судді не надано.

Твердження з приводу існування таких ризиків є сумнівними, з урахуванням встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення та даних, які характеризують особу підозрюваного, та як наслідок розцінюється як домисел, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаного слідчому судді не надано, а тому такі твердження є лише припущеннями слідчого.

При цьому, ризик переховування підозрюваного не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому.

Дані про особу підозрюваного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, визначене місце проживання, військовослужбовець, свідчить на користь останнього, та з урахуванням обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_4 , в свою чергу спростовує доводи слідчого щодо можливості існування неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання.

Водночас зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, ураховуючи, що стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000258 від 22.03.2023, а саме до 01.12.2025 включно, з одночасним покладенням на ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Питання доведення винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом встановлення під час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме до 01.12.2025 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти про відлучення із міста Одеси, в якому він зареєстрований та проживає, слідчого, прокурора або суд;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, як безпосередньо, так й через інших осіб;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покладається на слідчого у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1