ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17888/25

Провадження № 11-кп/820/706/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0000188, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2025 року, про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000188, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

За клопотанням прокурора ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 23 грудня 2025 року включно.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, менш суворий запобіжний захід.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою та змінити зазначений запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або на інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави.

Вважає, що сторона обвинувачення жодним чином не підтвердила ті ризики, на які вона посилається, як на підстави застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначає, що суд аналізуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , не врахував в достатній мірі, що він раніше не судимий, мав і має постійне місце проживання та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_2 , неодружений, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про його сталі соціальні зв`язки, і тому будь-якого умислу переховуватися від суду в обвинуваченого немає і не було.

Зауважує, що ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватися абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами.

Апелянт зазначає, що будь-якого ризику незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні немає і не буде, оскільки обвинувачений ніяким чином не перешкоджав і не буде перешкоджати проведенню повного, всебічного і об`єктивного судового розгляду та не буде впливати будь-яким чином на показання свідків та потерпілих під час судового розгляду. Під час досудового розслідування усі інші учасники кримінального процесу надали письмові показання, які є суттєвими і підстав для їхньої зміни не встановлено.

Вважає, що сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях і своїй суб`єктивні точці зору, що є порушенням норм кримінального законодавства та є не припустимим не тільки з точки зору національних норм, а й міжнародного законодавства.

На думку захисника, лише тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою. Крім того, незаконне ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 є підставою для звернення з відповідною заявою до Європейського суду з прав людини щодо тривалого утримання під вартою без належної на те правової підстави.

Зауважує, що факт поміщення в установу попереднього ув`язнення ОСОБА_6 негативно вплинуло на його сімейне щастя, останній намагається своєю позитивною поведінкою доводити, що він не став соціально неадаптованим. Перебування в місцях обмеження волі, а саме в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» дало ОСОБА_6 можливість усвідомити цінність свободи, усвідомити що воля є вищим благом людини, завдяки якому вона спроможна підпорядковувати власні бажання, пориви, діяльність, вчинки та, що головне, приймати свідомі та цілеспрямовані рішення щодо своєї законослухняної поведінки.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги, просили змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації обвинуваченого, з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Прокурор в судовому засіданні просила залишити ухвалу суду без змін, вважала доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , думку прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурор звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з клопотаннями про продовження строків тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та неможливістю закінчити судовий розгляд на поточному етапі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 23 грудня 2025 року включно.

Захисник ОСОБА_7 оскаржує зазначену ухвалу суду, посилаючись на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, вважає можливим застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою або визначити розмір застави.

Згідно з вимогами статті 422-1 КПК України, в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились. Останній не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, легальних джерел доходів, переховувався від правоохоронних органів, обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, які за своїм характером представляють особливу суспільну небезпеку та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про наявність вагомих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у виді домашнього арешту, про що заявили обвинувачений та захисник, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження та про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу та застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно з положеннями статі 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України з зібраними у кримінальному провадженні доказами переданий до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, судове провадження триває та доведеність або не доведеність його вини буде встановлюватися вироком суду.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням у вчиненні особливо тяжких злочинів, даним про особу обвинуваченого, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в цьому випадку.

Також колегія суддів наголошує, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний. обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1статті 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваним, обвинуваченим та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в такому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 після вчинення вбивства та розбійного нападу покинув межі Хмельницької області та був затриманий працівниками поліції у Миколаївській області, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, об`єктом якого стало життя людини, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, звертає увагу, що при продовженні строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

Не заслуговують на увагу доводи захисника, що лише тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою, незаконне ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 є підставою для звернення з відповідною заявою до Європейського суду з прав людини щодо тривалого утримання під вартою без належної на те правової підстави, оскільки як судом першої інстанції, так і апеляційним судом враховувались при оцінці наявних ризиків не тільки тяжкість злочину, а оцінювались в сукупності всі обставини, зазначені у статті 178 КПК України, при цьому затримання ОСОБА_6 08.02.2025 року за підозрою у вчиненні особливо тяжких злочинів та тримання його під вартою на підставі ухвали слідчого судді не можна вважати незаконним та тривалим утриманням під вартою без належної на те правової підстави.

Крім того, слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі обставини, а саме що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, малолітню дитину, не є визначальними для зміни запобіжного заходу, оскільки не зменшують наявних ризиків, тоді як характеризуючи дані враховуються в сукупності з конкретними обставинами провадження та наявними ризиками. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про утримання обвинуваченим малолітньої дитини, яка проживає разом з матір`ю окремо від обвинуваченого, що також не є свідченням його міцних соціальних зв`язків,

Отже, на сьогодні продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшилися, у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про те, що обвинувачений не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції, як і колегією суддів апеляційної інстанції, розглядалась можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду

Таким чином, з урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 23 грудня 2025 року включно, обмеження прав обвинуваченого на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, тоді як зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

Стосовно доводів про визначення розміру застави при продовженні строку тримання під вартою, то колегія суддів уважає їх неспроможними, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя або суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст. 187 КК України, а тому для відмови у визначенні розміру застави на цьому етапі провадження достатньо обсягу обвинувачення, викладеному у обвинувальному акті.

Отже, з урахуванням наданих матеріалів справи та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду за клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 до 23 грудня 2025 року включно без визначення застави, законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги захисника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

УхвалуХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 грудня 2025 року включно стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3