Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/433/25, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.08.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.08.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_6 та задоволено клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцяти однієї тисячі сто двадцять) грн.. 00 коп., змінено на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів - до 03 жовтня 2025 року (включно) без визначення розміру застави.

Звернуто в дохід держави заставу внесену за ОСОБА_7 , в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцяти однієї тисячі сто двадцять) грн 00 коп., внесену відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного судуЗакарпатської області від 21.05.2024 (справа №308/8802/24, провадження № 1кс/308/2937/25).

Постановлено рахувати строк тримання під вартою з моменту затримання ОСОБА_7 .

З матеріалів судового провадження слідує, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001111 від 19.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні місцевого суду, прокурором подано клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу із застави на тримання під вартою. В обґрунтування доводів прокурор посилався на вагомість доказів обвинувачення останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, наявні ризики його переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також на те, що обвинувачений перебував у розшуку.

Разом з цим встановлено, що заставодавець ОСОБА_6 та її представник подали клопотання про повернення застави.

В клопотанні зазначили, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.05.2024 відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 121 120 грн. Строк дії покладених обов`язків було визначено до 16.07.2024 включно.

28.05.2024 ОСОБА_6 було внесено суму визначеної застави.

Строк дії ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.05.2024 про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу та продовження строку дії покладених на нього обов`язків після 16.07.2024 не було продовжено. Протягом визначеного судом строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 , передбачених КПК України, він не порушував. Підстави для застосування негативних наслідків для звернення застави в дохід держави відсутні. Ухвала про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 припинила свою дію у зв`язку із закінченням строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу. Заставодавець не дає своєї згоди га можливе звернення судом у майбутньому на виконання вироку в частині майнових стягнень. Заставодавець відмовляється в подальшому виконувати функцію заставодавця в даному кримінальному провадженні і не має наміру виступати гарантом належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 та наполягає на необхідності забезпечення її конституційного права на розпорядження своєю власністю коштами, які знаходяться на рахунку ТУ ДСА в Закарпатській області, внесені нею в якості застави за ОСОБА_6 .

Також зазначила, що поведінка ОСОБА_6 викликає у неї обґрунтовані сумніви щодо його психічного стану здоров`я, що унеможливлює адекватне сприйняття ним об`єктивної реальності, належне реагування на виклики суду, на можливість брати участь у розгляді справи, що потребує його медичного обстеження для визначення його психічного стану, за що заставодавець не бажає нести відповідальність.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що згідно матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України. У вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2024 стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, визначено альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. Слідчий суддя вказав, що у судові засідання призначені на 09.05.2025, 09.06.2025, 04.07.2025 ОСОБА_6 не з`явився по невідомим причинам. Ухвали суду від 09.05.2025 та 09.06.2025 про привід обвинуваченого ОСОБА_6 не виконані, по причині неможливості встановлення фактичного місцезнаходження ОСОБА_6 . Ухвалою суду від 04.07.2025 ОСОБА_6 оголошено в розшук, кримінальне провадження зупинено до розшуку останнього. 06.08.2025 ОСОБА_6 доставлено до суду, поновлено розгляд кримінального провадження.

Приймаючи рішення про зміну запобіжного заходу, слідчий суддя констатував, що обвинувачений може преховуватися від суду, оскільки він, усвідомлюючи міру покарання за кримінальні правопорушення, у вчинені яких обвинувачується, навмисно переховувався від суду з метою уникнення відповідальності, у зв`язку із чим був оголошений у розшук, а судовий розгляд даного кримінального провадження було зупинено. Також існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній обвинувачується в декількох кримінальних правопорушеннях, серед яких була завдано шкоди здоров`ю потерпілого. За сукупності таких обставин, слідчий суддя, приймаючи до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, дані про його особу, вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відносно обвинуваченого необхідно змінити запобіжний захід із застави на тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, у тому числі і домашній арешт, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Таким чином, клопотання заставодавця про повернення застави не підлягає до задоволення, а застава підлягає зверненню в дохід держави.

Не погоджуючись з цією ухвалою заставодавець ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, у якій вказує на незаконність рішення. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено та не було досліджено доказів на підтвердження поважності неприбуття ОСОБА_6 у судові засідання, що призвело до помилкового висновку про невиконання ним процесуальних обов`язків та безпідставності задоволення клопотання прокурора. Крім того, звернення з даним клопотанням зумовлене також тим, що поведінка ОСОБА_6 викликає у неї обґрунтовані сумніви щодо його психічного стану здоров`я, що унеможливлює адекватне сприйняття ним об`єктивної реальності, належне реагування на виклики суду та можливість брати участь у розгляді справи, що потребує його медичного обстеження для визначення його психічного стану, за що заставодавець не бажає нести відповідальність. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою повернути внесену заставу заставодавцю ОСОБА_6 .

До апеляційної скарги, заставодавець ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 подала доповнення. Вказує, що за весь час перебування справи у провадженні місцевого суду, обвинувачений не порушував покладені на нього обов`язки протягом року. Зауважує, що обставини, за яких обвинувачений не прибув у судові засідання, що призначалися судом на 09.05.2025, 09.06.2025, 04.07.2025 р., не були належним чином з?ясовані при розгляді клопотань, а його пояснення, надані у судовому засіданні, щодо неналежного повідомлення, а також щодо його утримання в ТЦК та СП, стану його здоров?я - не були взяті до уваги та не були належним чином перевіренні. Також не були з?ясовані належним чином і обставини невиконання органом Нац. поліції ухвал Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2025 р. та 09.06.2025 р. про застосування до обвинуваченого приводу, а також достатність підстав для оголошення його в розшук і перебування в статусі розшукуваного. Залишено поза належною процесуальною увагою і без відповідного правової оцінки судом факт складення прокурором клопотання щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, датованого 07.07.2024 року під час досудового розслідування та відсутність відповідного клопотання, складеного і заявленого на стадії судового розгляду. Крім того, судом першої інстанції не було належним чином враховано факт припинення строку дії ухвали відносно обвинуваченого про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу та факту не продовження строку дії покладених на нього процесуальних обов`язків після 16.07.2024 року. Жодних клопотань про продовження строку дії обов?язків підозрюваного, визначених ухвалою суду від 21.05.2024 р. - стороною обвинувачення не було заявлено понад рік і відповідних ухвал судом не було постановлено. Протягом визначеного судом строку дії обов?язків, покладених на обвинуваченого, передбачених КПК України, він не порушував. Відповідно, підстави для застосування негативних наслідків для звернення застави в дохід держави були відсутні. Разом з цим, слідчий суддя залишив без належної правової оцінки пояснення сторони заставодавця в частині обґрунтованих сумнівів щодо психічного стану здоров?я обвинуваченого. Просить врахувати надані пояснення під час розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та апелянта ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вказаних учасників апеляційний суд бере до уваги, що останні належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяв чи клопотань про відкладення розгляду учасники не подавали, представник заставодавця ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 не заперечував щодо продовження розгляду за відсутності учасників.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновок суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів контрольного провадження слідує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України.

У вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2024 стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

Згідно із зазначеною ухвалою, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_6 , у разі внесення застави були покладені, крім інших, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (м. Ужгород, Закарпатської області), без дозволу прокурора, слідчого або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі потерпілим, свідками у кримінальному проваджені; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалою слідчого судді встановлено, що у судові засідання призначені на 09.05.2025, 09.06.2025, 04.07.2025 ОСОБА_6 не з`явився по невідомим причинам.

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 09.05.2025 та 09.06.2025 до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано привід, який не був виконаний по причині неможливості встановлення фактичного місцезнаходження ОСОБА_6 .

Ухвалою від 04.07.2025 ОСОБА_6 оголошено в розшук, а кримінальне провадження зупинено до розшуку останнього.

06.08.2025 ОСОБА_6 доставлено до місцевого суду та поновлено розгляд кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що прокурор правомірно просив змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звернути заставу в дохід держави, оскільки обвинуваченим ОСОБА_6 були порушені обов`язки, покладені на нього.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може преховуватися від суду, оскільки він, усвідомлюючи міру покарання за кримінальні правопорушення, у вчинені яких обвинувачується, навмисно переховувався від суду з метою уникнення відповідальності, у зв`язку із чим був оголошений у розшук, а судовий розгляд даного кримінального провадження було зупинено, а також ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній обвинувачується в декількох кримінальних правопорушень, серед яких була завдано шкода здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому ст. 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

При цьому, на підозрюваного у разі внесення застави були покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (м. Ужгород, Закарпатської області), без дозволу прокурора, слідчого або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі потерпілим, свідками у кримінальному проваджені; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про наявність відносно нього кримінального провадження, яке знаходиться на стадії судового розгляду, у судові засідання неодноразово не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв, таким чином ухилявся від явки до суду. Такі факти є порушенням процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого.

На підставі ч. 6 ст. 9 КПК України, виходячи з рівності прав сторін кримінального провадження на реалізацію процесуальних прав (ч. 2 ст. 22 КПК України), які мають здійснюватись у формі однакових судових процедур, колегія суддів вважає, що в даному випадку висновки суду першої інстанції про звернення в дохід держави сплаченої застави ОСОБА_6 у розмірі 121 120 грн. є цілком обґрунтованим.

Заходами забезпечення кримінального провадження є, у тому числі, запобіжні заходи (пункт 9 частини 2 статті 131 КПК). Застава є одним із видів запобіжних заходів (пункт 3 частини 1 статті 176 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

При порушенні умов такого запобіжного заходу як застава процедура його застосування включає також застосування заходів кримінально-процесуальної відповідальності. Так, у разі порушення умов застави - вона звертається в дохід держави (частина 8 статті 182 КПК).

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу (частина 9 статті 182 КПК).

З наведеного вище слідує, що звернення застави в дохід держави є невід`ємною складовою зміни запобіжного заходу в вигляді застави, яка передбачена частинами 8 та 10 статті 182 КПК, та охоплюється поняттям застосування запобіжного заходу в вигляді застави.

У зв`язку із викладеним, звернення застави в дохід держави має (із врахуванням особливостей цього заходу) відповідати встановленим правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В ч. 3 ст. 182 КПК України вказано, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Заставодавцем ОСОБА_6 внесено заставу за підозрюваного ОСОБА_7 , якого звільнено з-під варти саме на підставі факту внесення заставодавцем грошових коштів. Запобіжний захід у виді тримання під вартою змінено на заставу, яка є запобіжним заходом для підозрюваного (обвинуваченого) до часу її повернення заставодавцю або до її звернення в дохід держави.

У разі невиконання обов`язків, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (частина 8 статті 182 КПК).

Метою припису частини 8 статті 182 КПК є запобігання порушенню підозрюваним покладених на нього обов`язків шляхом застосування заходу кримінально-процесуальної відповідальності за таке порушення. У той же час метою звернення застави в дохід держави не є відшкодування шкоди, у завданні якої особа підозрюється.

Водночас зі змісту частини 8 статті 182 КПК слідує, що в ній при описі обов`язків, у разі порушення яких передбачено застосування санкції у вигляді звернення застави в дохід держави, використані формулювання, як у множині, так і в однині. Зокрема, неявка за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи неповідомлення про причини своєї неявки як підстава для звернення застави в дохід держави зазначено як одноразову дію.

При цьому апеляційний суд зауважує, що застава є безстроковим запобіжним заходом, тому її строк не може бути визначний ухвалою суду, і вона без визначення строку забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (частина 7 статті 42 КПК).

Отже, у разі порушення умов такого запобіжного заходу як застава (зокрема, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, суду без поважних причин та не повідомив заздалегідь про причини своєї неявки), суд вправі застосувати заходи кримінально-процесуальної відповідальності - звернути заставу (її частину) в дохід держави.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив та не дослідив доказів на підтвердження поважності неприбуття обвинуваченого ОСОБА_6 у судові засідання не є слушним, оскільки такі докази у матеріалах контрольного провадження, судом апеляційної інстанції не встановлені, а сам факт порушення останнім покладених процесуальним рішенням обов`язків, зокрема обов`язку прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимого, свідчить про доведеність ризиків та невиконання заставодавцем своїх обов`язків щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, заставодавець не змогла пояснити, чому вона не звернулася з клопотанням про повернення застави після виявлення сумнівів щодо психологічного стану обвинуваченого. Тому доводи у цій частині апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки такі не підтверджені жодними належними документами.

За цих обставин, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 протягом судового розгляду справи, застосування відносно нього приводу, а також розшуку, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_6 порушувались покладені на нього обов`язки, тому вимога прокурора про звернення застави в дохід держави є законною та обґрунтованою належними й допустимими доказами, а тому підлягала задоволенню.

Стороною обвинувачення поза всяким сумнівом доведено існування виняткових обставин для звернення застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка становить 121 120 грн., внесеної заставодавцем ОСОБА_6 за обвинуваченого ОСОБА_6 , в дохід держави та зарахувати її до спеціального фонду Державного бюджету України.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому, в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 182, 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 , відхилити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.08.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: