Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Рівне

Справа № 556/1803/24

Провадження № 11-кп/4815/294/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про заміну засудженому ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком п?ятнадцять років,

у с т а н о в и л а :

17 червня 2024 року адвокатом ОСОБА_6 направлено на адресу Володимирецького районного суду Рівненської області, тобто в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, клопотання про заміну засудженому ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком п?ятнадцять років

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2024 року задоволено подання голови Володимирецького районного суду Рівненської області та передано розгляд клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну засудженому ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком п?ятнадцять років на розгляд Кузнецовського міського суду Рівненської області.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про заміну засудженому ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на п?ятнадцять років.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити засудженому ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на п?ятнадцять років.

На обґрунтування цих вимог зазначено, що місцевим судом при постановленні ухвали не було враховано, що за весь час відбування покарання засуджений допустив 4 порушення режиму відбування покарання, за які був притягнутим до дисциплінарної відповідальності, і всі стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав три заохочення. За час відбування покарання у державній установі "Полицька виправна колонія (№76)" з 03.03.2021 засуджений ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, приймає участь у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених "Духовне відродження", виконавчі листи щодо відшкодування шкоди завданої злочином в установу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м?яким.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

За правилами ч.1 ст. 82 КК заміна невідбутої частини покарання більш м?яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст. 82 КК). Відповідно до положень ч.5 цієї статі покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно роз?яснень, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

При вирішенні питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк необхідно встановити становлення особи на шлях виправлення, а саме прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Такий висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , Апеляційним судом Рівненської області 26.12.2001 засуджений за ч.2 ст. 140, п."а" ст. 93, ч.3 ст. 142, ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Початок строку відбування покарання 03.05.2001.

Отже дата настання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким 03.06.2015.

Згідно характеристики від 23.09.2024, наданою адміністрацією ДУ "Полицька виправна колонія (№76)", ОСОБА_5 відбуває покарання у даній установі з 27.01.2021, де за період перебування до дисциплінарної відповідальності не притягувався, один раз заохочувався правами начальника установи. За період відбування покарання в інших установах ОСОБА_5 з метою стимулювання правослухняної поведінки два рази заохочувався, чотири рази допустив порушення встановленого порядку відбування кримінального покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, проте дані стягнення погашені в установленому законодавством порядку.

Засуджений підтримує та бажає відновити стосунки з рідними та близькими, вказує що злочин скоїв через стан алкогольного сп`яніння оскільки не вистачило коштів на алкоголь, вину визнає, вирок суду вважає надто суворим. Усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь у реалізації плану індивідуальної роботи, має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє яким чином їх втілити. Приймає участь в програмі "Духовне відродження".

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, станом на серпень 2024 року, ОСОБА_5 не підтримує стосунки з прокримінальними особами в установі та на волі. Відносини з рідними не стабільні. Не працевлаштований, алкоголь на даний час не вживає, дотримується норм які визначають порядок і умови відбування покарання, дотримується розпорядку дня установи, підтримує позитивні взаємовідносини з іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, бере активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, в інших заходах виховного характеру, прагне уникати конфліктні ситуації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, результати реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи виконані засудженим частково.

Наданий індивідуальний план виправлення та ресоціалізації засудженого ОСОБА_5 на період з 13 березня 2023 року по 13 березня 2024 року містить розділ "Наміри та плани засудженого під час відбування кримінального покарання", проте розділ "Наміри та плани засудженого після звільнення" відсутній.

Висновок щодо ступеня виправлення засудженого станом на серпень 2025 року ні прокурором, ні адміністрацією установи суду не надано.

На переконання колегії суддів, матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 свідчать про те, що він став на шлях виправлення, оскільки свою вину визнає повністю, щиро кається, за час відбування покарання мав заохочення, що свідчить про те, що засуджений прагне досягнути виправлення.

Однак, місцевий суд, розглядаючи вказане клопотання, не надав належної оцінки вказаним обставин, дійшовши хибного висновку щодо відсутності на даний час підстав для заміни ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком п`ятнадцять років.

У рішенні у справі «Медвідь проти України» (заява № 7453/23) Європейський суд зазначив, що «…засуджений не може триматися під вартою, якщо відсутні законні пенологічні підстави для позбавлення волі, які включають покарання, стримування, захист суспільства і реабілітацію. ….. Право засудженого на перегляд передбачає безпосередню оцінку відповідної інформації, а перегляд також має супроводжуватися достатніми процесуальними гарантіями. Засуджений необхідною мірою повинен знати, що він має зробити для того, щоб його кандидатуру було розглянуто для звільнення та за яких умов це може вимагати надання обґрунтування, ці умови повинні захищатися доступом до судового перегляду. ……Попри той факт, що Конвенція як така не гарантує права на реабілітацію, практика Суду припускає, що засудженим особам, у тому числі засудженим до довічного позбавлення волі, має бути дозволено реабілітуватися. Засуджений до довічного позбавлення волі повинен мати реалістичну можливість, наскільки це можливо в межах обмежених умов установи виконання покарань, досягти такого прогресу в реабілітації, щоб це дало йому надію одного дня отримати право на дострокове або умовно дострокове звільнення. …» (пункти 47-48 рішення)

Конвенція не забороняє призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі особам, засудженим за вчинення особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Проте, щоб таке покарання було сумісним зі ст.3, повинна існувати «de jure і de facto» можливість його пом`якшення, що означає, що в ув`язненого повинна бути як перспектива звільнення, так і можливість перегляду міри покарання. В основі такого перегляду повинна лежати оцінка наявності законних пенологічних підстав для триваючого тримання ув`язненого під вартою в місцях позбавлення волі. Ці підстави включають покарання, стримування, захист громадськості і реабілітацію. Баланс між ними не обов`язково є статичним і може змінюватися в ході відбування покарання, таким чином, первинні підстави, що обґрунтовують тримання під вартою в момент призначення покарання, можуть втратити своє значення після тривалого періоду відбування покарання.

Європейський комітет із питань запобігання катуванню чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню за результатами візитів до України у 2016 та 2017 роках також рекомендував Україні створити реалістичну перспективу звільнення від довічного позбавлення волі, а саме «…Комітет змушений нагадати про основний принцип, що для того, щоб зменшити шкідливі наслідки ув`язнення та сприяти реінтеграції в`язнів із гарантуванням безпеки громади на волі, закон має передбачати реалістичну перспективу умовного звільнення для всіх засуджених, включно із засудженими до довічного позбавлення волі» (Доповідь 2016 року, [CPT/Inf (2017) 15], п. 40); «…Комітет знову закликає українську владу внести зміни до законодавства з тим, щоб забезпечити можливість умовного (дострокового) звільнення для всіх засуджених до довічного позбавлення волі, за умови оцінки загрози, яку вони становлять для суспільства, на підставі індивідуальної оцінки ризиків» (Доповідь 2017 року, [CPT/Inf (2018) 41], п. 81).

Станом на день апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_5 формально відбув більше 25 років позбавлення волі, що дає можливість розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення на певний строк.

Враховуючи вищевикладене, особу засудженого, поведінку останнього за весь період перебування в установах виконання покарань, який свою вину у вчиненні злочину за час відбування покарання визнав повністю, мав заохочення, а також те, що поведінка засудженого ОСОБА_5 є сумлінною, внаслідок чого він довів, що став на шлях виправлення, колегія суддів приходить до висновку, що особа засудженого змінилась, прагне досягнути виправлення та йому можливо замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що надасть йому шанс протягом наступних років довести, що він перестав бути суспільно-небезпечним і його подальше утримання в умовах ізоляції від суспільства не є доцільним та досягти такого прогресу в реабілітації, щоб це дало йому надію одного дня отримати право на дострокове або умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги особу засудженого, колегія суддів приходить висновку, що є достатні дані та підстави, визначені законом, вважати, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, а тому йому слід замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 15 років.

На підставі ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про заміну засудженому ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком п`ятнадцять років, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_6 та замінити засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком п`ятнадцять років.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3