Провадження № 1-кс/331/57/2026
Справа № 331/77/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000564, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кам`янка Новомиколаївського району Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, сапера інженерно-саперного відділення розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 КК України раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ ВП № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, погодженим керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні органу досудового розслідування зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 травня 2022 року №131 солдата ОСОБА_7 , призначено на посаду сапера інженерно-саперного відділення розвідуватьного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_9 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_9 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

25.09.2022 р. в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце дислокації розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у населеному пункті АДРЕСА_3 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , кваліфікуються за ч.4 ст.408 КК України, а саме як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби вчинене в умовах воєнного стану.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення:

Факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 , про вчинення кримінального

правопорушення;

- матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_7 за фактом нез`явлення на службу з лікувального закладу;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі надали покази, що вони являються військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та їм відомий солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 . Останній 25.09.2022, самовільно залищйв місце несення служби, а саме місце дислокації розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у населеному пункті АДРЕСА_3 , після чого свої службові обов`язки не виконував та місце його знаходження не відоме.

Посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України:

Так під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

1. Так під час проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Цей ризик підтверджується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років. Усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення є ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду та продовжить вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Крім того встановлено, що 25.09.2022 самовільно залишивши місце несення служби та не повернувшись до військової частини, ОСОБА_7 усвідомлюючи те, що він розшукується військовою частиною не вчиняв дій на повернення, переховувався та час проводив на власний розсуд до того, моменту поки він не був виявлений працівниками поліції.

2. Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом. Цей ризик підтверджується тим, що станом на теперішній час підозрюваний ОСОБА_7 на службі не перебуває, оскільки 25.09.2022 самовільно залишив військову частину. Місце мешкання підозрюваного ОСОБА_7 знаходиться в селі Островське Новомиколаївської територіальної громади Запорізького району області, що межує з зоною бойових дій, тобто проживає на території яка знаходиться в зоні ризику і є ймовірність того що можуть виникнути обставини для вимушеного залишення ОСОБА_7 місця свого мешкання. Застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою може привезти до того, що ОСОБА_7 буде посилатись на труднощі з прибуттям до органу досудового розслідування та суду, що призведе до затягування проведення досудового розслідування. Крім того, встановлено, що 04.11.2025 ОСОБА_7 було направлено направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення фактичного стану його здоров`я та придатності до подальшого проходження військової служби. Разом з тим, 10.11.2025 ОСОБА_7 лише зареєструвався на медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії № 1 військової частини НОМЕР_2 , однак у подальшому проходження медичного обстеження без поважних причин не здійснив, що свідчить про його свідоме ухилення від виконання процесуальних та службових обов`язків. Вказані обставини в сукупності дають підстави вважати, що ОСОБА_7 , у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети кримінального провадження.

Висновки, про наявність ризиків, зазначених у клопотанні ґрунтуються на підставі зібраних даних про підозрюваного, що є підставою вважати останнього як особу, яка схильна перешкоджати своєчасності виконання чи прийняття слідчим процесуальних дій та рішень у розумні строки, як того вимагає, ст. 28 КПК України, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів слідства та суду, перешкоджати кримінальному правопорушенню в інший спосіб.

Виклад обставин. на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у клопотанні:

Згідно матеріалів кримінального провадження, враховуючи особу підозрюваного, негативні характеристики з військових частин, де останній проходив службу, все вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_7 може ухилятися від виконання процесуальних обов`язків та перешкодити своєчасності виконання чи прийняття слідчим процесуальних дій та рішень у розумні строки, як того вимагає, ст. 28 КПК України, або взагалі вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів:

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки підозрюваний, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5-ти до 12-ти років та відповідно до ст. 12 КК України, даний злочин являється особливо тяжким злочином.

З урахуванням особистості підозрюваного, відомості, які характеризують підозрюваного, є підстави вважати, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам та не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків в повній мірі. Крім того, усвідомлюючи тяжкість попередніх вчинених ним діянь і те, що він буде притягнутий до відповідальності, що перебуваючи на волі останній може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та слідства.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Однак враховуючи особу підозрюваного, наявність ризиків, а також те, що місце мешкання останнього межує з зоною бойових дій встановлено, що останній буде мати можливість залишення місця мешкання та буде відсутній дієвий контроль за виконанням покладених на підозрюваного обов`язків.

- особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні, тому застосування такого запобіжного заходу неможливе.

Також згідно ч.8 ст.176 КПК України прямо вказаного, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Таким запобіжним заходом є тримання під вартою. Таким чином кримінальним процесуальним кодексом України прямо зазначено, що відносно осіб, які підозрюються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України під час дії воєнного стану може застосовуватись виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_7 , може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується зібраними матеріалами досудового слідства, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий, кожен в окремості, клопотання підтримали, просили його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 в суді проти задоволення клопотання заперечував, та просив обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не пов`язаний з обмеженням волі.

Підозрюваний ОСОБА_7 в суді підтримав позицію свого захисника.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного, думку захисника, дослідивши доводи клопотання, долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0000564 від 10.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

08.01.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Клопотання слідчого узгоджено з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , оформлено відповідно до вимог ст. 184 КПК України. Копію клопотання та матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, отримані підозрюваним завчасно до судового розгляду.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами: повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 , про вчинення кримінального правопорушення; матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_7 за фактом нез`явлення на службу з лікувального закладу; протоколом допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі надали покази, що вони являються військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та їм відомий солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 . Останній 25.09.2022, самовільно залищйв місце несення служби, а саме місце дислокації розвідувального взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у населеному пункті АДРЕСА_3 , після чого свої службові обов`язки не виконував та місце його знаходження не відоме.

Згідно з положень ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагають від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні по справі «Феррарі-Браво проти Італії» Європейський суд з прав людини вказує, що затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування, досягненню мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликають підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п.32, Series A, №182).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, що підтверджується насамперед, повідомленням про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення; матеріалами службового розслідування; протоколами допиту свідків; іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

При цьому стандарт доказування «обґрунтованої підозри» є нижчим, ніж доведеність «поза розумним сумнівом», яким керується суд під час судового розгляду кримінального провадження по суті та ухвалення вироку.

На переконання слідчого судді, незалежно від подальшої доведеності підозри чи правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_7 діяння сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить, що він може бути причетним до цього злочину.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

З огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, такі обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року).

Слідчий суддя приймає до уваги, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому підозрюють ОСОБА_7 в сукупності з даними про особу підозрюваного та іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

Також, існує ризик, що ОСОБА_7 матиме можливість незаконно впливати на свідків, оскільки може здійснювати тиск на них, які враховуючи початковий етап досудового розслідування ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту в якості свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини та жодних заходів щодо повернення на службу протягом тривалого часу не вживав. Зазначене свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої військової служби та, як наслідок, може призвести до вчинення ним нових, в тому числі і більш тяжких військових злочинів в умовах воєнного стану. Вказаний факт свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_7 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, має постійне місце реєстрації, одружений, має двох неповнолітніх дітей на утриманні, в силу статті 89 КК України раніше не судимий, його стан здоров`я, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в період воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя зазначає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на початковій стадії досудового розслідування, що зумовлює необхідність в проведенні низки слідчих та процесуальних дій, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Оскільки відповідно до змісту вказаної норми це є правом, а не обов`язком слідчого судді або суду, кожний такий випадок слід розглядати окремо крізь призму конкретних обставин, викладених в повідомлення про підозру в сукупності з даними про особу підозрюваного.

В даному випадку слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено необхідність та доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без альтернативи у вигляді застави, оскільки слідчий в клопотанні тільки послалася на відповідні положення законодавства, однак не наведено конкретних підстав й не підтверджено їх доказами. Не доведено такої необхідності й прокурором під час розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним,обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховуючи всі обставини справи, дані, що характеризують особу підозрюваного, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження, матеріальне забезпечення військовослужбовця ОСОБА_7 , вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 266 240,00 грн., оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є завідомо непомірним.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_7 обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Контроль за виконанням підозрюваним обов`язків, в разі внесення застави, покласти на слідчого, який здійснює досудове розслідування даного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 194 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000564, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу, яку необхідно внести за наступними реквізитами: отримувач: ТУ ДСА України в Запорізькій області, , р/р № UA0001205, Банк: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172; Призначення платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження по справі № 1-кс/331/57/2026, ЄУН 331/77/26 від 09 січня 2026 року.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду,

2)не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду,

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити підозрюваній особі наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали доручити співробітникам ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Термін дії ухвали закінчується 08 березня 2026 року о 08 годині 45 хвилин.

Строк тримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою відраховувати з 08 січня 2026 року - 08 години 45 хвилин.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 12 січня 2026 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1