Справа № 308/7051/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/494/25, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2025 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 13.11.2025 року.

З матеріалів контрольного провадження слідує, що 16.09.2025 року прокурор подав до Ужгородського міськрайонного суду клопотання від 11.09.2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив наступне.

ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах; ч. 1 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме:

- запобігання спробам переховуватися від суду.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, який інкримінуються ОСОБА_7 , є особливо тяжкими і передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від суду. В обґрунтування наявності вказаного ризику також прокурор зазначає, що завдана матеріальна шкода потерпілій, яка встановлена у кримінальному провадженні на даний час є значною та складає 6 645 177,50 грн., а в разі доведення вини особи у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, остання зобов`язана буде її відшкодувати в повному обсязі. Крім того, в ході огляду мобільного телефону «Iphone 14 PRO МАХ» та мобільного телефону марки «ZTE», які були вилучені у ОСОБА_7 в ході санкціонованого обшуку автомобіля 12.10.2023 було встановлено, що останньому було відомо про те, що проводиться досудове розслідування за фактом вчинення ним кримінального правопорушення та як вбачається останній шукав будь-які можливості уникнути кримінальної відповідальності за вищевказане кримінальне правопорушення, що саме по собі дає підстави вважати, що ОСОБА_7 буде й далі намагатися уникнути кримінальної відповідальності та переховуватись від суду. Вищевказані обставини дають підстави вважати, що він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватись від суду протягом тривалого часу, а саме, перебуваючи на волі, матиме можливість покинути територію України поза межами пункту пропуску та перебувати за її межами тривалий час, що негативно вплине на судовий розгляд даного кримінального провадження.

- запобігання спробам незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілих, спеціаліста у кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слід виходити із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом. Також обвинувачений може впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні та вчинити на неї тиск, з метою зміни нею наданих показів. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, потерпілу, їх родичів, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи. З огляду на викладене, зазначене обумовлює необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

- запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Перебуваючи на волі ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, чи штучно створити докази, в тому числі в електронному вигляді, які б підвереджували його невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Перебуваючи на волі ОСОБА_7 , володіючи спеціальними знаннями щодо організації роботи так званих шахрайських методів заволодіння грошовими коштами осіб, пошуку та придбання баз даних потенційних потерпілих, може вдатися до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки може відшукати інших осіб грошовими коштами яких заволодіє шахрайським шляхом, що вже робив раніше, з метою конспірації залучити нових співучасників злочину.

Прокурор зауважив, що інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На підставі викладеного, прокурор просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 13 020 400,00 грн. на шістдесят днів.

Ухвалою суду констатовано, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень обґрунтована та підтверджується матеріалами кримінального провадження. Також підтверджено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливу на свідків, експерта, потерпілих, спеціаліста у кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити речі і документи, що мають істотне значення для встановлення всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Крім того, слідчим суддею враховано, що ОСОБА_7 є молодою особою, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, який зареєстрований в м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області та фактично проживає в с. Романків Обухівського району Київської області, одружений, має на утриманні малолітню дитину, відсутність постійного місця роботи та джерела доходу, майновий стан обвинуваченого, а також відсутність у нього судимостей. Крім цього, місцевий суд врахував, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний із заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах. При цьому взяв до уваги спосіб вчинення даного злочину, розмір спричиненої цим злочином майнової шкоди, а також особу потерпілої ОСОБА_8 , яка є матір`ю загиблого військовослужбовця, який загинув виконуючи бойове завдання пов`язане із захистом територіальної цілісності України під час дії воєнного стану. За таких обставин, виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України та з огляду на обґрунтованість обвинувачення, тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінальних правопорушень, встановлені ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу обвинуваченого, місцевий суд зауважив, що належний контроль за поведінкою ОСОБА_7 та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а тому клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу від 16.09.2025 року є підставним та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухвалою, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам кримінального закону та практиці Європейського суду. В обґрунтування своїх доводів зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 117 КПК. Зауважує, що з дня обрання місцевим судом запобіжного заходу щодо його підзахисного до цього часу пройшло більше 23-ох місяців. Зазначений строк наразі перебуває за межами розумного. Прокурор кожні 2 місяці подає однотипні клопотання навіть не змінюючи статус підозрюваного на обвинуваченого. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується не у насильницькому злочині. Також не наведено обґрунтування щодо неможливості зменшення застави, хоча б до розміру зазначеної в обвинувальному акті матеріальної шкоди. Констатує, що матеріалами справи підтверджується, що підзахисний раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину та міцні соціальні зв`язки. На думку захисника, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, цілком здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 . Просить скасувати ухвалу та винести нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів контролю за місцем його постійного проживання. У разі не встановлення підстав для зміни запобіжного заходу, змінити розмір застави до меж, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд бере до уваги, що: обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; обвинувачений перебуває в СІЗО, клопотань про його бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги чи відкладення такого розгляду не подавав; адвокат ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 не заперечували щодо продовження розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

З ухвали слідує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою обґрунтовано взяв до уваги вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, вік обвинуваченого, який є молодою особою, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, який зареєстрований в м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області та фактично проживає в с. Романків Обухівського району Київської області, одружений, має на утриманні малолітню дитину, відсутність постійного місця роботи та джерела доходу, майновий стан обвинуваченого, а також відсутність у нього судимостей.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний із заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах. При цьому суд бере до уваги спосіб вчинення даного злочину, розмір спричиненої цим злочином майнової шкоди, а також особу потерпілої ОСОБА_8 , яка є матір`ю загиблого військовослужбовця, який загинув виконуючи бойове завдання пов`язане із захистом територіальної цілісності України під час дії воєнного стану.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обґрунтовано обвинувачується та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу обвинуваченого; можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованого діяння, які під тиском обвинуваченого можуть змінити показання або надавати неправдиві покази в суді; можливість вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, враховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що належний контроль за поведінкою ОСОБА_7 та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи наведене, твердження апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

При цьому, колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , відповідає характеру та тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, вважаючи, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відсутність запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 чи застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, може призвести до неналежного виконання покладених на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків як обвинуваченого.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_7 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_7 і не має на меті переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Інші наведені доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, твердження якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: