Справа № 646/8706/25
Провадження № 1-кп/646/584/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора : ОСОБА_3 ,

обвинуваченого : ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000744 від 21.07.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого 26.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 під час дії воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, будучи раніше судимим 26.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, судимість стосовно якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, у період іспитового строку знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 у період часу з 08:00 години 14.07.2025 по 24:00 годину 19.07.2025, перебував на території будівельного майданчику ТОВ "СКМ" , розташованого за адресою: місто Харків, Основ`янський район, проспект Аерокосмічний, будинок 22, а саме: на території центрального автовокзалу Харкова, де побачив 9 (дев`ять) сталевих кутників 100х100х10 «ДСТУ 2251-93, ГОСТ 8509-93», довжиною 2 м. кожний та 21 (двадцять один) швелер моделі 16-У, виготовленого згідно «ДСТУ 3436-96, ГОСТ 8240-97», довжиною 1,3 м., що належать ТОВ "СКМ" . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на викрадення усього вказаного майна.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 у період часу з 08:00 години 14.07.2025 по 24:00 годину 19.07.2025, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, за допомогою належному йому металевого візка, заздалегідь приготовленого для вчинення злочину, вивіз 9 (дев`ять) сталевих кутників 100х100х10 «ДСТУ 2251-93, ГОСТ 8509-93», довжиною 2 м. кожний за територію автовокзалу у невідомому напрямку.

Після чого, заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядився ним на власний розсуд, тим самим завдав ТОВ "СКМ" майнову шкоду на суму 9775 гривень 94 копійки.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , 20.07.2025 року, в період часу з 21 год. 21 хв. до 21 год. 33 хв., перебуваючи на території будівельного майданчику ТОВ "СКМ" розташованого за адресою: місто Харків, Основ`янський район, проспект Аерокосмічний, будинок 22, а саме на території центрального автовокзалу Харкова, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, за допомогою належному йому металевого візка, заздалегідь приготовленого для вчинення злочину, вивіз 21 (двадцять один) швелер моделі 16-У, виготовленого згідно «ДСТУ 3436-96, ГОСТ 8240-97», довжиною 1,3 м., що належать ТОВ "СКМ" , за територію автовокзалу у невідомому напрямку.

Після чого, заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядився ним на власний розсуд, тим самим завдав ТОВ "СКМ" матеріальну шкоду на суму 25595 гривень 66 копійок. Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду ТОВ "СКМ" на загальну суму 35371 гривень 60 копійок.

Прокурор ОСОБА_3 , просив врахувати при призначенні покарання ОСОБА_4 обставини, що пом`якшують покарання, призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років та з урахуванням вироку Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26.03.2025 року остаточно призначити 5 років 2 місяці позбавлення волі, зобов`язати відшкодувати судові витрати.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Пояснив суду, що раптово виник намір, оскільки було складне матеріальне становище. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності. Погодився щодо пред`явленого прокурором міри покарання.

За результатами допиту ОСОБА_4 у судовому засіданні суд переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Представник потерпілого у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд без його участі, цивільний позов у кримінальному провадженні заявляти не буде, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, які вважали за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілого, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження без участі представника потерпілого, оскільки за його відсутності можливо вирішити питання, які вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення кримінального проступку. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Крім того, судом враховується, що представник потерпілого в рамках наявного кримінального провадження до обвинуваченого претензій матеріального характеру не заявляв.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, останній раз вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26.03.2025 р. за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання, відповідно до ч.1 ст.71 КК України у виді 5 років позбавлення волі на підставі ст.75КК звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки, одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.07.1986 року, як рядовий запасу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень статей 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про його суспільну небезпечність як особи та існування ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , надання обвинуваченим визнавальних показань істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим при призначенні остаточного покарання у суду немає правових підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наступні обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1.ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.03.2025 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання строком на 2 роки, а кримінальне правопорушення, що є предметом даного судового розгляду, обвинувачений скоїв після ухвалення зазначеного вироку, тому суд призначає остаточне покарання ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, а саме до призначеного ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України слід частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком суду від 26.03.2025 р.

У п. 25 Постанови № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст. 71 КК України необхідно враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався. Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України, на підставі якої з обвинуваченого підлягають стягненню витрати на проведення судових експертиз на користь держави.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за даним вироком частково приєднати покарання, невідбуте ним за попереднім вироком Червонозаводскього районного суду м.Харкова від 26.03.2025 р., та визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування призначеного покарання обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів по проведенню судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-25/21142-ТВ від 21.08.2025 р. у розмірі - 2674,20 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 25.07.2025 р. у справі № 646/7250/25, провадження № 1-кс/646/1810/2025, на майно, що вилучене у ході огляду місця події від 21.07.2025 року за адресою: м.Харків, вул.Миколи Міхновського біля буд.5, а саме: - 1 (одну) двоколісну тачку, чорного кольору, виготовлену з металу, до якої прикріплені 2 (дві) рукавиці синього кольору, яка була опечатана та скріплена биркою - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: - 1 (одну) двоколісну тачку, чорного кольору, виготовлену з металу, до якої прикріплені 2 (дві) рукавиці синього кольору, яка була опечатана та скріплена биркою - повернути ТОВ «Спецкомунмонтаж»

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1