У Х В А Л А

16 вересня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду № 5 у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001889 від 30 серпня 2025 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління», не депутат, не адвокат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

у с т а н о в и в:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001889 від 30.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Клопотання мотивує тим, що слідчим відділом Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001889, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи директором ТОВ «Білоцерківське ШЕУ», як службова особа, наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, заволодів бюджетними коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем. Його дії пов`язані з поданням до Департаменту ЖКГ Білоцерківської міської ради актів виконаних робіт, що містили завідомо неправдиві відомості про обсяги фактично наданих послуг та використаних матеріалів.

Зокрема, у листопаді-грудні 2023 року ОСОБА_5 організував подання актів виконаних будівельних робіт за зимове утримання міста Біла Церква, (ділянка від вул. Я. Мудрого до Одеської траси) №87 на 973 710, 35 грн та №92 на 2 394 250, 58 грн. У цих документах було навмисно завищено обсяги піщано-соляної суміші і фактично виконаних робіт. На підставі цих актів Департамент ЖКГ перерахував на рахунок ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» загалом 3 367 960, 93 грн, з яких 202 871,91 грн. були отримані за невиконані роботи.

Крім того, у листопаді-грудні 2023 року ОСОБА_5 організував подання актів №88 на 167 885, 48 грн і №93 на 540 305, 96 грн за послуги із зимового утримання сіл Піщана, Томилівка, Шкарівка, Пилипча, Городище та Глибочка. В актах навмисно внесено неправдиві відомості щодо обсягів фактично наданих послуг і використаних протиожеледних матеріалів. На підставі цих документів підприємству було перераховано 708 191,44 грн., з яких 154 552, 15 грн. - кошти за роботи, що фактично не виконувались.

Також, у січні-лютому 2024 року ОСОБА_5 склав і підписав акти виконаних робіт №1 на 3694638,77 грн і №5 на 1 104 988,12 грн щодо зимового утримання Білої Церкви (ділянка від вул, Я. Мудрого до кругової розв`язки на проспекті Незалежності). В актах зазначались завищені обсяги виконаних робіт і використаних протиожеледних матеріалів, що не відповідали фактичному стану. На підставі цих актів Департамент ЖКГ сплатив ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» загалом 4 799 626,89 грн, з яких 409 626,16 грн - кошти за невиконані роботи.

Загалом, протиправними діями ОСОБА_5 бюджету Білоцерківської міської ради в умовах воєнного стану завдано шкоди на 767 050,22 грн.

За таких обставин, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у:

- складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України;

- заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у зв`язку з чим 29 липня 2025 року дорослому члену сім`ї за місцем проживання ОСОБА_5 - ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру для передачі ОСОБА_5 ..

Відомості про особу підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянин України, з вищою освітою, працюючий директором ТОВ «Білоцерківське шляхово-експлуатаційне управління», не депутат, не адвокат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у провадженні доказами, а саме:

- оригіналами офіційних документів - актами приймання виконаних будівельних робіт: Акт №87 від 12.12.2023, Акт №92 від 21.12.2023, Акт №88 від 08.12.2023, Акт №93 від 21.12.2023, Акт №1 від 06.02.2024, Акт №5 від 04.03.2024.;

- оригіналами офіційних документів - договорами: Договір №721/2022 від 27.12.2022 - про надання послуг із зимового утримання м. Біла Церква (ділянка від вул. Я. Мудрого до Одеської траси) на 2023 рік; Договір №24/2023 від 13.01.2023 - про надання послуг із зимового-утримання сіл Піщана, Томилівка, Щкарівка, Пилипча, Городище та Глибочка Білоцерківської міської територіальної громади на 2023 рік; Договір №2294/2023 від 27.11.2023 - про надання послуг із зимового утримання м. Біла Церква (ділянка від вул. Я. Мудрого до кругової розв`язки на проспекті Незалежності) на 2024 рік;

- висновком експерта №246-036-46 від 18.03.2025 за результатами проведення судової економічної експертизи, відповідно до якого встановлено розмір збитків внаслідок завищення вартості фактично виконаних робіт відповідно до Акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2024 року від 06.02.2024 до договору №2294/2023 від 27.11.2023 «Про закупівлю послуг із зимового утримання міста Біла Церква (ділянка включно від вул. Я. Мудрого до кругової розв`язки по проспекту Незалежності) на 2024 рік (код ДК 21:2015-90620000-9-послуги з прибирання снігу)» складає 229 531,90 грн. без ПДВ.

- висновком експерта № 1902/10-2024 від 22.10.2024 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого встановлено розмір збитків внаслідок завищення вартості фактично виконаних робіт відповідно до Акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2024 року від 06.02.2024 до договору №2294/2023 від 27.11.2023 «Про закупівлю послуг із зимового утримання міста Біла Церква (ділянка включно від вул. Я.Мудрого до кругової розв`язки по проспекту Незалежності) на 2024 рік (код ДК 21:2015-90620000-9-послуги з прибирання снігу)» складає 275 438,28 грн. з ПДВ.

- висновком експерта № СЕ-19/111-24/59844-ДД від 23.10.2024 за результатами проведення технічної експертизи документів, відповідно до якої відбиток печатки ТОВ «Білоцерківське ШЕУ» у Акті №1 приймання виконаних , будівельних робіт за січень 2024 року від 06.02.2024 до договору №2294/2023 від 27.11.2023 нанесено ТОВ «Білоцерківське ШЕУ»;

- показами свідків у кримінальному провадженні;

- іншими доказами у кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину (ч. 4 ст. 191 КК України), за який законом передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

В ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, невиконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за який законом передбачено реальне покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 безпосередньо знайомий зі свідками, зокрема особами, які працюють в ТОВ «Білоцерківське ШЕУ», є їхнім керівником, проживає з ними в Білоцерківському районі;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи тяжкість та специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 дані про особу підозрюваного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, відносно ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Звернув увагу суду на вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У своєму клопотанні вказав на ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадження іншим чином.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду

Вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним, враховуючи наступне:

Ризик підтверджується тяжкістю передбаченого покарання за інкримінований підозрюваному злочин.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 191 КК України, є тяжким та передбачає покарання за який законом передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Оскільки злочин є корупційним звільнення від покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України у цьому випадку не допускається, як і призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, як про це йдеться у ч. 1 ст. 69 КК України.

Вищевикладене свідчить про те, що у випадку засудження особи за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, до особи буде застосовано виключно покарання у виді позбавлення волі з реальним строком його відбування, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти чи переховуватись.

Також встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має законні можливості для виїзду за кордон під час дії воєнного стану. Має дійсний закордонний паспорт (серії НОМЕР_1 ). Дані «Аркан» підтверджують, що він багаторазово перетинав кордон у 2022-2025 років, зокрема останній виїзд відбувся у липні 2025 року. Більше 1,5 місяця переховувався від органів досудового розслідування і лише 16.09.2025 повернувся в Україну.

Отже, наведені вище фактичні обставини цього кримінального провадження та особисті обставини підозрюваного в сукупності дають підстави дійти висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тому, ризик впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад, показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні ще не завершене, а свідки сторони обвинувачення відповідно не допитувались судом безпосередньо, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу підозрюваного, такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від дачі показань у суді.

Також, прошу врахувати й те, що для здійснення тиску не обов`язково осіб знати особисто. Для цього достатньо, наприклад, того, що особі, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, після ознайомлення з матеріалами справи, у т.ч. і з матеріалами цього клопотання, стануть відомі анкетні дані свідків, і з метою уникнення покарання, можуть вчинятися дії, покликані на примушення свідків до зміни показань або до відмови від їх надання.

Отже, викладені обставини дають достатні підстави вважати, що все таки існує ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то при встановленні наявності даного ризику слід враховувати, що докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення на даний час всі не встановлені. Також нині не встановлені усі задіяні учасники, оскільки є достатні підстави вважати, що у вчиненні злочину приймали участь крім підозрюваного ОСОБА_5 і інші невідомі особи. Тож всі ці обставини потребують вивчення, з`ясування та аналізу у порядку ст. 9 КПК, однак їх доступність для підозрюваного вказує на даний ризик.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вину не визнав, зазначив, що з травня 2023 року по січень 2024 року не був службовою особою та не міг впливати на підписання актів, а тим більше підписувати їх, так як знаходився в м. Києві на лікуванні в клініці «Recovery». Від органів досудового розслідування не переховувався, так як має законні підстави для перетину кордону. В період часу з 2022 по 2025 р. неодноразово виїзджав за межі України по справам та постійно повертався. В липні 2025 за день до вручення повідомлення про підозру ним були оформленні документи для виїзду за кордон, після чого він виїхав, а на наступний день після від`їзду було вручено підозру його матері. Повернувся в Україну добровільно для того, щоб розібратися в ситуації. Проти задоволення клопотання прокурора про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив відмовити.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора оскільки ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень в період коли він не мав жодних юридичних повноважень підписувати відповідні акти та з огляду на це останній не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. При обранні запобіжного заходу необхідно враховувати обґрунтованість підозри, але з наведених документів і обставин підозра є необґрунтованою. Що стосується ризиків, які зазначає прокурор в своєму клопотанні вони є необґрунтованими, а тому клопотання є таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Білоцерківського РУП ГУНП у Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001889 від 30.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 України.

29.07.2025 дорослому члену сім`ї за місцем проживання ОСОБА_5 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, для передачі ОСОБА_5 ..

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання брання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини.

При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Запобіжні заходи - це превентивні заходи процесуального примусу попереджувального характеру, які за наявностіпідстав та в порядку, встановленому законом, застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, з метою забезпечення їх належної процесуальної поведінки.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, що може переконати об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатнім, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання не довели наявність достатніх підстав для застосування відносно підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурором не надано суду переконливих доказів наявності ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, обмежившись загальними формулюваннями.

Оцінюючи наявність ризиків, на які посилалась у своєму клопотанні прокурор, слідчий суддя враховує наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваногозлочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Аналізуючи ризик переховуванням від органів досудового розслідування та суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).

Тому, аналізуючи даний ризик, слідчий суддя звертає увагу, що підозрюваний, одружений, має неповнолітніх дітей, має визначене, постійне місце проживання, місце роботи, раніше не судимий, а відтак прокурором даний ризик не доведено.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема впливу на свідків, у кримінальному провадженні, слідчий суддя зазначає, що даний ризик прокурором не доведено, оскільки свідки допитані у кримінальному провадженні, тому слідчим не доведено як саме підозрюваний може впливати на інших учасників кримінального провадження.

Крім цього суд вважає недоведеними наявність ризику, передбаченого пунктам 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на його обгрунтування не надано жодних доказів.

Слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора містить посилання на відповідні матеріали, які підтверджують обставини, що дають підстави підозрювати останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Вагомість вказаних доказів сумнів не викликає. Сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Крім того, це випливає також з практики Європейського Суду з прав людини, де "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину", про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Клопотання прокурора фактично ґрунтується на припущеннях про неможливість застосування іншого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, яке не доведене у встановленому порядку й не можуть свідчити про наявність законних підстав (ст. ст.177,178,194 КПК України) для обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд бере до уваги особу підозрюваного, те що він має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не ухиляється від органів досудового розслідування та суду, а тому суд приходить до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороню залишати житло в певний період доби.

Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

У відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведене обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш мякий запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Таким чином, аналізуючи викладене, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176,183,184,186,192 - 194,196,205,309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

В задовленні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001889 від 30 серпня 2025 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби, строком 30 днів, тобто до 15 жовтня 2025 року, включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом строку дії домашнього арешту залишати житло, розташоване за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 у період часу з 21 години до 08 години наступної доби.

Вважати, що термін дії ухвали - до 15 жовтня 2025 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-прибувати до кабінету слідчого СВ Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області, по вулиці Привокзальна, 3, м. Біла Церква за першим викликом, а також до прокурора, або суду, залежно від стадії кримінального провадження, що обґрунтовується необхідністю проведення процесуальних дій із підозрюваним;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає підозрювана без дозволу не відлучатися за межі Білоцерківського району без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, засобів зв?язку;

-утримуватися від спілкування з особами, які брали участь в якості понятих під час проведення слідчих дій, свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, 02152.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Відповідно до вимог частини 3 статті 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, який був затриманий: негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Контроль за виконанням покладених на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків покласти на Білоцерківський РУП ГУ НП в Київській області на території обслуговування якого проживає підозрюваний.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 22 вересня 2025 року.

Слідчий суддяОСОБА_15