МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/6818/24

Провадження № 1-кп/210/320/25

11 вересня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

сторони та учасники кримінального провадження, які беруть участь у судовому розгляді: прокурори Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 22 листопада 2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000503 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей або інших осіб не має, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, зокрема:

1) 20.12.2024 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з урахуванням вироку Дніпровського апеляційного суду від 15.05.2025 р., за ст. ст.. 395, 185 ч.4, 71,72 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного цим вироком покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.06.2024 р. та остаточно за сукупністю вироків обрано покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн., який виконувати самостійно;

2) 31.01.2025 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч.4, 357 ч.1, 70,71 КК України до 5 років 1 місяць позбавлення волі, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України,-

3) 09.06.2025 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області: за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 4 ст. 190 КК України, більш суворим, призначеним за вироком Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2025 року (справа №216/8649/24), призначено покарання у виді позбавлення волі на строк у 5 років та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який виконувати самостійно;

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком у 5 (п`ять) років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного на підставі ч 4 ст.70 КК України (справа №216/8649/24) до покарання, призначеного за цим вироком за ч. 4 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк у 5 років 1 місяць та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який виконувати самостійно.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначеного за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року (справа №216/632/25) та призначеного цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який виконувати самостійно.

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2024 приблизно о 18 годині 00 хвилині ОСОБА_7 знаходився у дворі будинку № 14 по вулиці Соборності в Металургійному районі міста Кривого Рогу, де в той же час перебував потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, внаслідок чого в останнього виник умисел, спрямований на завдання удару, з метою завдання фізичного болю ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на завдання удару, ОСОБА_7 , стоячи навпроти потерпілого, долонею правої руки завдав один удар по обличчю потерпілого в область лівої щоки, від чого потерпілий відчув фізичний біль.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 удар, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_9 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачений ч.1 ст.126 КК України за ознаками: «умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень».

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви їх оцінки

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі. Надав показання, згідно яких в ході сварки вдарив потерпілого ОСОБА_10 .

На виконання вимог статті 349 КПК України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Сторона обвинувачення, захисту та обвинувачений, не наполягали на допиті у судовому засіданні свідків та потерпілого, оскільки обвинувачений визнає фактичні обставини, за яких відбулася подія кримінального правопорушення.

Сторони кримінального провадження, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі та беззаперечно, а також те, що обвинувачений визнає і не спростовує фактичні обставини, покладені в основу обвинувачення, вважали недоцільним дослідженням усієї сукупності доказів.

Прокурор клопотав про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати усю сукупність доказів, якими підтверджуються обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Обвинувачений, та його захисник, кожен окремо, дане клопотання підтримали.

Потерпілий правом участі у судовому розгляді не скористався, просив здійснювати розгляд кримінального провадження за його відсутності. Правом подання цивільного позову не скористався.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив, наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту та свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Також судом встановлено, що сторони кримінального провадження, зокрема захисник та обвинувачений, не оспорюють законність та допустимість проведених слідчих дій.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Побої і мордування - умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Завдання удару, побоїв, вчинення інших насильницьких дій утворюють даний склад кримінального правопорушення за двох умов, а саме тоді, коли вони:

а) завдали потерпілому фізичного болю;

б) не спричинили тілесних ушкоджень.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Удари, побої та інші насильницькі дії не становлять особливого виду ушкоджень, тому неспричинення тілесних ушкоджень є другою умовою їх кваліфікації за статтею 126 КК України

Кримінальне правопорушення є закінченим із моменту, коли потерпілому заподіяно сильного фізичного болю, фізичних чи моральних страждань.

Суб`єктивна сторона характеризується умисною виною.

Суб`єкт кримінального правопорушення - особа, яка досягла 16-річного віку.

Враховуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 та кваліфікує його дії за: частиною 1 статті 126 КК України, за ознаками "умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Згідно зі статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно статті 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 126 КК України є кримінальним проступком.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд виходить з вимог статті 50 КК України, та враховує, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , в обвинувальному акті не заявлено. Згідно статті 337 КПК України суд не може погіршувати становище обвинуваченого, та здійснює розгляд в межах висунутого обвинувачення.

Обставин, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження не встановлено.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання, призначене особі, за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до проступку, раніше неодноразово судимий, неодружений, на обліку у лікарів психіатра не перебуває, звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога протягом 2012-2015 років характеризується посередньо, потерпілим не подано цивільний позов в рамках кримінального провадження.

Суд, виходячи із положень статті 65 КК України, принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, тяжкість злочинів та можливі негативні наслідки у випадку своєчасного неприпинення злочину, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину і вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт .

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України не вбачається.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження був засуджений за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком у 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 4 ст. 190 КК України, більш суворим, призначеним за вироком Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2025 року (справа №216/8649/24), призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк у 5 років та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який виконувати самостійно.

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком у 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного на підставі ч 4 ст.70 КК України (справа №216/8649/24) до покарання, призначеного за цим вироком за ч. 4 ст. 185 КК України, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк у 5 років 1 місяць та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який виконувати самостійно.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначеного за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року (справа №216/632/25) та призначеного цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., який виконувати самостійно.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2025 року (справа №216/632/25), починаючи з 16.01.2025 року.

Згідно з частиною 1 статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Вбачається, що кримінальний проступок за ч. 1 ст. 126 КК України, за який суд визнає ОСОБА_7 винуватим у цьому провадженні, останній вчинив до постановлення вироку Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року, а саме 19.11.2024 року.

Суд враховує правовий висновок ОП ККС ВС від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18, згідно якого при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Тому суд вбачає за доцільне, на підставі частини 4 статті 70 КК України, покарання у виді громадський робіт за цим вироком, поглинути покаранням за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2025 року, тобто застосовувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також суд враховує, що за змістом підпункту "г" пункту 1 частини 1 статті 72 КК УКраїни при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення:

одному дню позбавлення волі відповідають:вісім годин громадських робіт.

Отже, 200 годин громадських робіт відповідає 25 дням позбавлення волі.

Суд, виходячи із положень статті 65 КК України, принципів законності, справедливості, індивідуалізації, достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, а також враховуючи правила призначення покарань, визначені у статті 70 КК України і вважає, що виправлення ОСОБА_7 не можливо без ізоляції від суспільства.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та витрати на проведення експертиз відсутні.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт

На підставі частини 4 статті 70 КК України, статті 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання поглинання менш суворого покарання більш суворим, покарання, визначене ОСОБА_7 за цим вироком поглинути покаранням, призначеним за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2025 , та визнчити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять) років 2 (два) місяці позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподаткова них, який виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначити за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.01.2025 року (справа № 216/632/25), а саме починаючи з 16 січня 2025 року.

Долучені матеріали кримінального провадження №0000503, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за №210/6818/24, провадження №1-кп/210/320/25.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1