МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/3774/25

Провадження № 1-кп/210/555/25

16 грудня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

Головуючої - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому засіданні: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг кримінальне провадження, внесене 10 травня 2025 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000429 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

В Металургійному районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 звернулася з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктом 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 , кожен окремо, заперечували з приводу продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не надала жодних тверджень, які стосуються обвинуваченого. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про зміну апобіжного заходу.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, доводи захисника та обвинуваченого, прийшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд на стадії судового розгляду не здійснює оцінку обґрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до обвинувачених на стадії досудового розслідування запобіжних заходів

Тому в контексті питання про зміну запобіжного заходу чи продовження його дії, суд оцінює як підстави, що слугували для обрання запобіжного заходу, так і їх чинність на етапі вирішення питання про його продовження, а так само оцінити обставини, на які сторона покликається в обґрунтування підстав для зміни запобіжного заходу на стадії судового розгляду.

На переконання сторони обвинувачення, очікування можливого суворого покарання саме по собі є реальним мотивом та підставою переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

При оцінці ризику переховування, в контексті вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 чи його зміну, суд враховує той факт, що такий ризик є ймовірним, і цей ризик перебуває у взаємозв`язку з іншими факторами, зокрема характеру обвинувачення та особи обвинуваченого, а саме:

- обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки: відсутні міцні соціальні зв"язки (не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований).

- ризик вчинення інших кримінальних правопорушень (неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень).

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, на що посилається прокурор, оскільки оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

З урахуванням характеру висунутого обвинувачення, кількості судимостей, поведінки обвинуваченого до затримання, достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винним у інкримінованих злочинах, обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. В той же час, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а так само й покарання, яке може бути призначено, з урахуванням особи обвинуваченого, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені під час обрання слідчим суддею запобіжного заходу ризики.

Суд погоджується і з доводами прокурора про те, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, виходячи із характеру пред"явленого обвинувачення та попередніх судимостей .

Проте, суд вважає що прокурор не довів чинність ризику впливу на свідків та потерпілого.

Суд дослідив усі письмові матеріали кримінального провадження, проте сторона обвинувачення не забезпечує явку в судове засідання свідків обвинувачення, а так само й потерпілого. При цьому, прокурор обгрунтовує неможливість забезпечення такої явки тим, що стороні обвинувачення не відомо місце знаходження потерпілого та свідка, що останні хворіють або не перебувають у місті. Будь-яких підтверджуючих відомостей, які б засвідчували вжиття стороною обвинувачення заходів по забезпеченню в порядку статті 23 КПК свідків суду не представлено.

Також суду не надано доказів, що за весь час кримінального провадження обвинувачений вживав спроби тиску на свідків чи потерпілого. При цьому, сама сторона обвинувачення не може забезпечити їхню явку.

При вирішенні питання щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12.03.2024 року замінено засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, призначене вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.12.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, на покарання у виді 60 годин громадських робіт. Це покарання ОСОБА_4 не відбув.

Крім того, ОСОБА_6 засуджений:

- 01.10.2024 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ч. 4 ст. 358 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 21.11.2024 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 126 КК України, який вироком Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2025 року скасовано в частині призначення покарання, призначено покарання за ч. 1 ст. 126, ст. 71, ст. 72 КК України у вигляді 2 років 15 днів обмеження волі,

- 16.06.2025 року Металургійним районним судом міста Кривого Рогу за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання призначеного даним вироком та покарання призначеного вироком Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2025 року, остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі.

ОСОБА_4 не був затриманий на виконання вироку від 21.11.2024 року, доказів, що останній ухилявся від виконання вироку суду не представлено.

Крім того, суд враховує, що скарги ОСОБА_4 щодо фабрикування матеріалів провадження щодо нього скеровані до ДБР, і до теперішнього часу не вжито усіх заходів щодо їх перевірки.

Враховуючи, що прокурором не доведено ризики впливу на свідків та потерпілого, з урахуванням доведеності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, та ймовірності ризику переховування, суд не вбачає підстав для подальшого утримання ОСОБА_4 під вартою.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду, а розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto.

Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади .

Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.

Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику переховування та забезпечення належної процесуальної поведінки впродовж судового розгляду кримінального провадження

Статтею 181 КПК визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт відноситься до ізоляційної категорії запобіжних заходів, адже враховуючи його сутність, передбачає для особи, відносно якої обраний, заборону не залишати місце свого проживання протягом певних годин доби або цілодобово, тим самим ізолюючи її від звичайного для неї середовища (яке знаходиться за межами її житла) на певний проміжок часу доби або цілодобово. Отже, з урахування зазначеного, цілком очевидно, що домашній арешт є загальним заходом особистого забезпечення м`якого ізоляційного характеру, що виконується в умовах житла особи.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та особу обвинуваченого, доводи захисту, є достатні підстави вважати, що ризик, на який посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду зменшився з моменту застосування найсуворішого запобіжного заходу, тому його продовження є необґрунтованим через надмірну суворість.

.Суд вважає, що до ОСОБА_4 може бути застосовано більш м"який запобіжний захід - домашній арешт (цілодобовий), який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Керуючись статями 130, 131, 170-174, 314-317, 350,372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (цілодобового).

Звільнити з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно в залі суду.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (цілодобового) щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосувати на строк 60 (шістдесяти) днів, а саме з 16 грудня 2025 року до 13 лютого 2026 року включно.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- не залишати квартиру розташовану за адресою: у АДРЕСА_1 , без дозволу суду з 16 грудня 2025 року до 13 лютого 2026 року включно за виключенням випадків оголошення повітряної тривоги, необхідності відвідування лікарень, аптек, продуктових магазинів для забезпечення потреб життєдіяльності.;

- прибувати до суду для участі у судових засіданнях;

- не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Копію даної ухвали направити до ДУ "Криворізька установа виконання покарань (№3)", вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до Відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у справі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Роз"яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених ухвалою суду обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2025 року та проголошено 17 грудня 2025 року о 11 год. 45 хв. в залі судового засідання № 7 Металургійного районного суду міста Кривого Рогу (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т Миру, 24).

Суддя: ОСОБА_1