Справа № 626/2983/25
Провадження № 1-кп/626/335/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Берестин

Берестинський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2025 року за № 0000182 відносно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ, Луганської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого Біловодським районним судом Луганської області: 27.07.2017 за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 24.10.2017 за ч.3 ст. 297 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; 14.11.2018 за ч.2 ст.310, ст.71 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі; ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.07.2021 вирок Біловодського районного суду Луганської області від 27.07.2017 приведено у відповідність до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22.11.2018, вважається засудженим за ст.309 ч.1 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, в інішій частині вирок залишений без змін; Берестинським районним судом Харківської області 05.03.2025 за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 04.09.2025 приблизно о 19-й годині, перебуваючи за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх наслідки,умисно, завдав ОСОБА_4 удар кулаком правої руки в скроневу частину обличчя та один удар рукою в ліве вухо. Внаслідок чого обвинувачений заподіяв ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі та садна лівого вуха, які за ступенем тяжкості, відповідно до висновку експерта належать до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Частинами 2,3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту прокурором ОСОБА_5 долучено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти розгляду кримінального провадження за його відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною та висловленою без будь-якого примусу.

Потерпілий ОСОБА_4 надав письмову заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшуює покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненому.Обставини, що обтяжують покарання, відповідно дост. 67 КК України, судом не встановлені.

Враховуючи обставини справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, зокрема те, що він на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особливості й обставини вчинення, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 міру покарання в межах, встановлених в санкції статті у виді громадських робіт, як необхідне і достатнє для його виправлення і перевиховання та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Берестинського районного суду Харківської області від 05.03.2025 за ч.1 ст. 162 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, i ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими встаттях 71,72 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положення вказаної норми є імперативними приписами, обов`язковими для застосування.

Як неодноразово вказував Верховний Суд, у випадку вчинення злочину протягом іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком.

Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків. У разі ж вчинення нового злочину у період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 185/10985/19, від 14.09.2021 у справі № 127/25037/17, від 12.10.2022 у справі № 557/970/21).

У разі засудження особи за кримінальне правопорушення, вчинене в період іспитового строку, визначеного за попереднім вироком, і призначення за новим вироком такого покарання, яке на підставі ч. 3 ст. 72 КК не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, суд, керуючись статтями 71, 72, 75 КК, призначає остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При визначенні остаточного покарання, яке має бути більшим від призначеного раніше, слід застосувати положення ст. 72 КК України, у відповідності до якої при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення , зокрема, 4) одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт (п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України).

При визначенні обвинуваченому остаточного покарання, суд застосовує правила, встановлені статтею 72 КК України, зокрема шляхом переведення призначеного покарання за цим вироком у виді 80 годин громадських робіт у більш суворий вид покарання, визначений за попереднім вироком, обмеження волі. Згідно з правилами статті 72 КК України, 80 годин громадських робіт відповідають 10 дням обмеження волі.

У відповідності до статті 58 Кримінально-виконавчого кодексу України строк відбування покарання обвинуваченому у виді обмеження волі обчислювати з дня прибуття і постановки ОСОБА_3 на облік у виправному центрі.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, призначити ОСОБА_3 , покарання за сукупністю вироків, повністю приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Берестинського районного суду Харківської області від 05 березня 2024 року та призначити йому остаточне покарання у виді 2 (двох) років 10 (десяти) днів обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати за правилами ч. 1 ст. 58 КВК України - з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Берестинський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1