печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000260 від 20.08.2025 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Васильків Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУНП в Київській області, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000260 від 20.08.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України вручені ОСОБА_5 28.08.2025 року.

Слідчий зазначає, що Другим слідчим відділом Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000260 від 20.08.2025 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської обласної прокуратури.

У вказаному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в підозрюється у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане із вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

На даний час існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав в ньому зазначених. Сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання. Захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведені мета застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Також вказали щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ані повідомлення про підозру, ані клопотання про застосування запобіжного заходу, не містять відомостей про конкретні факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення повідомлення про підозру за інкримінованим злочином. Також, сторона захисту вказує на відсутність ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення. Просили відмовити у задоволенні клопотання або ж у іншому випадку застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши клопотання та дослідивши докази, якими обґрунтовується клопотання, заперечення та докази, якими обґрунтовуються такі заперечення, документи, які характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов такого.

Так, слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000260 від 20.08.2025 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу по особовому складу № 244 о/c від 15.08.2025 ОСОБА_5 призначено на посаду оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУНП в Київській області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів належать органи Національної поліції.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерстві, внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Відповідно до підпункту з) пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (суб`єкти, на яких поширюється дія цього Закону), суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є поліцейські.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» (обмеження щодо використання службових повноважень чи свого становища), особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Таким чином, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУНП в Київській області, з моменту призначення на зазначену посаду є працівником правоохоронного органу, представником влади, а тому відповідно до ч. 2 ст. 18 КК України та примітки 1 ст. 364 КК України є службовою особою.

Так, ОСОБА_5 , здійснюючи свої повноваження, будучи працівником правоохоронного органу та зобов`язаним відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України діяти лише на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, водночас, всупереч присязі працівника поліції, порушуючи обмеження щодо використання службового становища, встановлені ст. ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, використав надані йому владу та службове становище для одержання неправомірної вигоди, тобто вчинив корупційний злочин у сфері службової діяльності, за наступних обставин.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що на початку серпня 2025 року точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 12 серпня 2025 року у ОСОБА_5 виник злочинний, корисливий умисел спрямований на особисте протиправне збагачення, шляхом вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме за вплив на посадових осіб з числа командування військовослужбовців Збройних сил України щодо залишення мобілізованих осіб у «тилових» частинах, який ним реалізовано за наступних обставин.

17 липня 2025 року громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було зупинено працівниками поліції на блокпосту в Голосіївському районі м. Києва та в той же день доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою проходження проходження ВЛК.

Приблизно 19 липня 2025 року ОСОБА_8 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5.

На початку серпня 2025 року дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за рекомендацією знайомої звернулась до ОСОБА_5 , як до особи, у якої можна отримати юридичні консультації щодо проходження військової служби її чоловіком ОСОБА_8 .

У подальшому в ході телефонної розмови 11 серпня 2025 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 домовились про зустріч 12 серпня 2025 року біля магазину «МЕГАМАРКЕТ» у с. Гатне, Київської області.

12 серпня 2025 року приблизно о 12 год. 00 хв., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, під час особистої зустрічі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 поряд з магазином «МЕГАМАРКЕТ» за адресо: вул. Київська, 2 с. Гатне, Київська область, відбулась розмова, в ході якої ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_5 , що її чоловіка ОСОБА_8 мобілізовано до лав ЗСУ та на даний час останнього направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Під час вище вказаної зустрічі, яка відбувалась 12 серпня 2025 року приблизно о 12 год. 00 хв., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_5 виник злочинний, корисливий умисел спрямований на особисте протиправне збагачення, шляхом вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, реалізовуючи який ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_9 , що в силу займаної посади, має широке коло знайомих серед невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб командування військових частин ЗСУ, у зв`язку із чим зможе здійснити вплив на вказаних осіб з метою прийняття командуванням рішення щодо переведення ОСОБА_8 з військової частини, де він проходитиме службу до підрозділів безпілотних систем, які базуються в м. Києві та Київській області, за грошову винагороду в розмірі 6 000 доларів США. При цьому, ОСОБА_5 зазначив, що у разі ненадання йому вказаних грошових коштів протягом двох тижнів, ОСОБА_8 буде одразу направлено на передову, таким чином, ОСОБА_5 висунув вимогу про надання йому неправомірної вигоди в розмірі 6 000 доларів США, та повідомив, щоб ОСОБА_9 збирала необхідну суму грошових коштів для узгодження дати зустрічі та їх подальшої передачі.

26 серпня 2025 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відбулась зустріч, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, приблизно о 11 год. 45 хв. за адресою: м. Київ, вул. Академіка Глушкова, 13б, біля ТРЦ «МАГЕЛАН», під час якої в ході розмови ОСОБА_5 повідомив, що знає особу військового, якого він називав « ОСОБА_10 », та саме ним мало прийматись відповідне рішення. У присутності ОСОБА_9 ОСОБА_5 здійснив телефонний дзвінок вказаній, невстановленій досудовим розслідуванням особі, яка у ході розмови підтвердила, що зможе прийняти рішення про переведення ОСОБА_8 із будь-якої бригади в іншу бригаду із дислокацією у м. Київ або Київській області. Після чого, ОСОБА_5 вказано на необхідність наступної зустрічі 27.08.2025 для передання грошових коштів.

У подальшому 27 серпня 2025 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_9 , виконуючи вимогу ОСОБА_5 прибула за адресою: вул. Академіка Глушкова, 13б, м. Київ, біля ТРЦ «МАГЕЛАН», де знаходячись біля автомобіля ОСОБА_5 , розпочала з останнім розмову у ході якої, діючи під контролем працівників правоохоронних органів передала ОСОБА_5 обумовлену раніше неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 6 000 дол США за вплив на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб з числа військового командування ЗСУ та прийняття рішення щодо переведення ОСОБА_8 до військової частини із дислокацією в АДРЕСА_2, шляхом поміщення на заднє сидіння автомобіля, після чого їх було вилучено у ході обшуку прокурором.

Отже, ОСОБА_5 оперуповноважений відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУНП в Київській області обґрунтовано підозрюється у вимаганні від ОСОБА_9 12 серпня 2025 року точний час органом досудового розслідування не встановлено, неправомірної вигоди у розмірі - 6 000 доларів США та одержанні 27 серпня 2025 року о 15 год. 53 хв., неправомірної вигоди від ОСОБА_9 у загальному розмірі 6 000 доларів США, сума якої еквівалентна згідно курсу НБУ станом на 27.08.2025 - 248 400 (двісті сорок вісім тисяч чотириста) гривень, ним як службовою особою, для себе за вплив на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб з числа військового командування ЗСУ та прийняття рішення щодо переведення ОСОБА_8 до військової частини із дислокацією в АДРЕСА_2.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане із вимаганням такої вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Підозра ОСОБА_5 обґрунтовується такими доказами: рапортом про кримінальне правопорушення від 19.08.2025; заявою про вчинення кримінального правопорушення від 19.08.2025; протоколом допиту у процесуальному статусі свідка ОСОБА_9 від 21.08.2025; матеріалами виконання доручення ІНФОРМАЦІЯ_6; постановою про залучення особи до конфіденційного співробітництва від 21.08.2025; протоколом огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових коштів від 27.08.2025; протоколом затримання від 27.08.2025; протоколом невідкладного обшуку від 27.08.2025; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 27.08.2025.

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Відповідно до ст. 12 КК України, інкриміноване громадянину України ОСОБА_5 кримінальне правопорушення віднесено до категорії тяжких злочинів.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважаю їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 . Крім того, вищенаведені обставини підтверджуються поясненням прокурора наданим під час розгляду цього провадження, а також доказами, долучених стороною обвинувачення до клопотання, зокрема й протоколами допитів свідка.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, сімейний та майновий стан, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні;.

Слідчий суддя, з урахуванням матеріалів клопотання та пояснень сторін у судовому засіданні, вбачає наявними ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України з таких підстав.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ОСОБА_5 за своєю посадою є працівником правоохоронного органу та може використати наявні знайомства у вказаній сфері з метою переховування від слідства та суду.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), полягає в тому, що, підозрюваний ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які вже були та будуть допитані у процесуальному статусі свідків у цьому кримінальному провадженні. Більше того, ОСОБА_5 обіймає посаду - оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУНП в Київській області, а відтак може мати вплив на осіб, щодо зміни показань. Вплив на свідків може сприяти уникненню притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Однак, слідчий суддя зауважує, що ризики, передбачені п. 2, 4, 5 прокурором у клопотанні та у судовому засіданні належним чином не обгрунтовані та не доведені.

З огляду на встановлення наявності обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу підозрюваного та конкретні обставини правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , його активну роль у вчиненні кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід, зокрема і особисте зобов`язання, не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 , а тому наявні підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави, а також покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що, на переконання слідчого судді, застава у зазначених межах, не здатна забезпечити виконання підозрюваним, передбачених законом обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, враховуючи конкретні обставини та тяжкість та специфіку правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , даних про особу підозрюваного, репутацію підозрюваного, майнового стану підозрюваного, вважаю із врахуванням принципів розумності і співмірності необхідним вийти за максимальну межу розміру застави, що передбачена п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, та визначити заставу у розмірі у межах 115 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 348 220 (триста сорок вісім тисяч двісті двадцять) грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти, оскільки на підставі досліджених матеріалів, внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 182 КПК України, Такий розмір застави відповідатиме практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Окрім цього, обираючи відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками до іншими підозрюваними щодо обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати у кримінальному провадженні № 0000260 від 20.08.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 25.10.2025.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 27 серпня 2025 року.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 115 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 348 220 (триста сорок вісім тисяч двісті двадцять) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУ ДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

р/р UA1012089

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

МФО 820172;

Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками до іншими підозрюваними щодо обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 25.10.2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1