Провадження № 11-сс/4808/361/25
Категорія ч.1 ст.170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000113,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2025 року накладено арешт із забороною користування, відчуження та розпорядження на автомобіль марки «Mercedes Benz S 350», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте перебував у фактичному використанні підозрюваного ОСОБА_9 .

Слідчий суддя мотивував свою ухвалу тим, що зазначений автомобіль є речовим доказом, використовувався підозрюваним щоб дістатися до місця вчинення злочину, а тому з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, на нього необхідно накласти арешт.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує, що слідчим суддею не перевірено наявність правових підстав для арешту майна, не встановлено обставин, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також не враховано принцип розумності та співрозмірності втручання у право власності добросовісного власника. Клопотання про накладення арешту подано неповноважною особою - слідчим, тоді як відповідно до ст.64-2 КПК України, звертатися з таким клопотанням щодо майна третьої особи має виключно прокурор. У поданому клопотанні не наведено жодних доказів, які б підтверджували, що автомобіль марки «Mercedes Benz S 350», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, набутим злочинним шляхом або доходом від злочину, а також не зазначено, яке саме доказове значення цей транспортний засіб має у межах кримінального провадження. Крім того, слідчий суддя безпідставно розглянув клопотання без повідомлення власника автомобіля ОСОБА_8 та її представника. Також суд не виконав вимог, щодо зазначення порядку виконання ухвали та способу інформування заінтересованих осіб, чим допустив істотне порушення процесуального порядку. Відсутність у матеріалах клопотання будь-яких доказів про зв`язок між автомобілем та обставинами кримінального правопорушення, а також факт відсутності у власника будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні, повністю виключає правову можливість накладення арешту на майно. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, який належить на праві власності ОСОБА_8 .

В судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали судової справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В п.3 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчий суддя встановив, що автомобіль марки «Mercedes-Benz S 350», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався підозрюваний ОСОБА_9 , був використаний ним для вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Арешт накладено з метою запобігання можливому відчуженню або приховуванню майна, що може унеможливити його подальше використання як речового доказу.

З висновками слідчого судді погоджується і апеляційний суд.

Посилання апелянта, що з клопотанням звернулася неповноважна особа, не заслуговує на увагу апеляційного суду, оскільки клопотання слідчому судді подане слідчим за погодженням з прокурором. Слідчий та прокурор є представниками сторони обвинувачення та відповідно до ст.171 КПК України наділені правом зверненням із клопотанням про арешт майна.

Щодо посилань апелянта на ст.64-2 ч.2 КПК України, слід зауважити, що такі повноваження має лише прокурор при звернені до суду, а не до слідчого судді. Зазначена вимога стосується іншої стадії кримінального провадження.

Що стосується неналежного повідомлення третьої сторони про час та місце розгляду справи, вони не є безумовною підставою для скасування ухвали. В судовому засіданні апеляційного суду власник майна мала право з`явитися, надати пояснення та реалізувати інші свої права.

Проте, ОСОБА_8 до апеляційного суду не з`явилася, а її представник не довів наявність підстав, які б вказували на незаконність оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000113 про арешт майна, яке належить ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4