Номер провадження: 11-кп/813/1318/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2025, якою під час судового розгляду к/п № 0000106 від 26.01.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 03.02.2026 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 03.02.2026 включно, без визначення розміру застави. При цьому суд відмовив в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи ухвалу суд 1-ої інстанції виходив з доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшились на цій стадії к/п стосовно ОСОБА_7 , а зворотне стороною захисту не доведено. При цьому суд вирішив не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною, оскільки:

- в цій справі за майже два роки не вивчено жодного доказу, не допитано жодного свідка та потерпілого, при чому останній в суд не з`являється, а крім того, стосовно нього на теперішній час зареєстроване кримінальне провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст. 407 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, має міцні соціальні зв`язки (мешкає з родиною, мати має інвалідність другої групи) та має малолітню дитину;

- стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого, а ризики мають бути реальними та їх існування має бути оцінено з урахуванням конкретних обставин справи;

- сторона захисту неодноразово звертала увагу на наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 тяжких системних захворювань, які потребують постійного та тривалого в часі лікування (сольовий діатез, що підвищує ризик ниркової недостатності, гепатит С, погіршення зору);

- не визначаючи альтернативний запобіжний захід, суд формально зазначає, що до потерпілого було застосовано насильство, не дослідивши при цьому реєстр наданий до обвинувального акту, в якому жодного медичного висновку про нанесення потерпілому тілесних ушкоджень не має.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу, застосувати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 з покладенням на нього відповідних обов`язків та визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, водночас прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, при цьому про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак причини неявки суду не повідомив.

Оскільки захисник ОСОБА_6 не заперечувала щодо розгляду справи за відсутності прокурора, апеляційний суд керуючись приписами ст.ст. 405, 422-1 КПК України вирішив провести апеляційний розгляд провадження за встановленою явкою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на таке.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до обвинувального акту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, що надійшло до апеляційного суду, ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: носіння та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

При цьому, зокрема, санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна., що за ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, враховуючи загрозу суворості можливого покарання, особливості інкримінованих злочинів, в тому числі особливо тяжкого, вчиненого в умовах воєнного стану, з врахуванням корисливого характеру інкримінованих обвинуваченому діянь, активні дії обвинуваченого (зокрема готування до злочину, підшукування зброї), що в тому числі виразилось в ступені суспільної небезпеки його дій, наявності потерпілого, на якого був здійснений напад, апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ої інстанції щодо наявності в цьому к/п ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та актуальність яких не зменшилася на цій стадії к/п.

При цьому, вище встановлених обставин в сукупності достатньо для констатації наявності вказаних ризиків та формування висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи захисника щодо відсутності судимостей в обвинуваченого, наявності постійного місця проживання, не перебування на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, наявність міцних соціальних зв`язків, оскільки вказані обставини не спростовують вище встановлених ризиків в цьому к/п, а крім того існували на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь.

При цьому суд 1-ої інстанції обґрунтовано на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України вирішив не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки кваліфікація дій обвинуваченого в контексті обставин цієї справи свідчить про те, що інкримінований злочин був вчинений із застосування насильства або погрозою його застосування. Відтак, доводи захисника щодо відсутності в реєстрі до обвинувального акту висновків експерта про нанесення потерпілому тілесних ушкоджень є неспроможними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом 1-ої інстанції оскаржуваної ухвали не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 .

Водночас, колегія суддів зважає на посилання захисника щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , що підтверджується наданою медичною довідкою, з огляду на що апеляційний суд вважає необхідним зобов`язати уповноважений орган тимчасового тримання під вартою забезпечити необхідне медичне обстеження обвинуваченого та надання йому належної медичної допомоги, в тому числі у разі потреби в закладах МОЗ України.

Окрім того, апеляційний суд враховує аргументи захисника щодо тривалого розгляду справи та утримання обвинуваченого в зв`язку з цим під вартою та зауважує, що ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу суду на вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Аналіз зазначених положень закону свідчить, що розумність строків кримінального провадження встановлено законодавцем задля забезпечення гарантій особи від необґрунтованого та надмірного затягування кримінального провадження стосовно неї з метою забезпечення прав цієї особи.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

За обставинами цього к/п обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 був переданий до суду 14.08.2024, разом з тим остаточне рішення по справі не прийнято.

Апеляційний суд, загалом погоджуючись із висновком суду щодо наявності правових підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою з метою забезпечення імперативних завдань кримінального провадження, в той же час звертає особливу увагу суду 1-ої інстанції на те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин.

Відтак, апеляційний суд, не втручаючись у процес здійснення правосуддя судом 1-ої інстанції, вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим звертає увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових та дієвих заходів направлених на завершення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2025,якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 03.02.2026 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття дієвих заходів, направлених на завершення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України.

Доручити службовим особам ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та сектору в Одеській обласній філії ДУ «Центр охорони здоров`я» ДКВС в Миколаївській та Одеській обл. провести медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та надання йому належної медичної допомоги, в тому числі в разі потреби в закладах МОЗ України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4