Справа № 348/1201/24
Провадження № 11-кп/4808/544/25
Категорія ч. 4 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні нікого немає , не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання:

- ч. 1 ст. 357КК України - у виді одного року обмеження волі;

- ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі;

- ч. 4 ст. 186 КК України : у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання визначено обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в законну силу .

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувався з часу його затримання відповідно до протоколу затримання особи від 28 липня 2024 року, дата та час фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_9 - з 28 липня 2024 року о 19 год. 00 хв.

Зараховано в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 період перебування під вартою з 28 липня 2024 року з 19 год. 00 хв. по 24 вересня 2025 року включно, з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, раніше судимого вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених, ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023року за ч. 4 ст. 185 КК України, яким обвинуваченого засудженого до покарання у виді 5 років позбавлення волі, більш суворим покарання за даним вироком, визначено обвинуваченому ОСОБА_11 остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 у виді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 рахувався з часу його затримання відповідно до протоколу затримання особи від 28 липня 2024 року, дата та час фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_11 - з 28 липня 2024 року о 19 год. 00 хв.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_11 в строк відбуття покарання період перебування під вартою з 28 серпня 2024 року з 19 год. 00 хв. по 24 вересня 2025 року включно, з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , на користь держави - процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі по 1135 грн. 92 коп. з кожного.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави - процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1893 грн. 20 коп.

Скасовано арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2024 року, на тимчасово вилучене майно.

Вирішено питання речових доказів,

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) за попередньою змовою групою осіб, поєднаною з проникненням у сховище, вчиненій в умовах воєнного стану. А також вчинив умисні дії, які виразились у привласненні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів та вчинив умисні дії, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану

Крім того обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вчинили умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Кримінальні правопорушення ними вчинені за наступних обставин.

Так обвинувачений ОСОБА_9 спільно із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження ОСОБА_13 (вирок вступив в закону силу) вчинив умисний корисливий злочин в період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 - IX, який продовжено Указом Президента України №734/2023 від 06 листопада 2023 року на 90 діб при наступних обставинах.

Так, 24 грудня 2023 року приблизно о 1 год. 10 хв. обвинувачений ОСОБА_9 спільно із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, рухаючись автомобілем «ВАЗ 2102» із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 по вул. Шевченка в смт. Битків Надвірнянського району, побачили на території Битківської селищної ради припаркований вантажний автомобіль «ЗІЛ-131» із державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , який належить КП «Лісовик» Пасічнянської сільської ради (), та в цей час у останніх виник умисел на таємне викрадення чужого майна із вказаного вантажного автомобіля.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_9 спільно із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшов до вантажного автомобіля марки «ЗІЛ 131».

Взявши заздалегідь заготовлені ключі від обвинуваченого ОСОБА_9 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження відкрила капот вказаного автомобіля та демонтувала захисну коробку, якою закривалась акумуляторна батарея, після чого від`єднала дану батарею марки «ЗАВА» від клем та витягнувши із моторного відсіку незаконно заволоділа нею.

Після вчинення крадіжки обвинувачений ОСОБА_9 спільно із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження на автомобілі ОСОБА_9 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

В результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, КП «Лісовик» Пасічнянської сільської ради спричинено майнову шкоду на суму 4 426,40 гривень.

Такими умисними діями, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України а саме таємне викраденні чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб, поєднаною з проникненням у сховище, вчиненій в умовах воєнного стану.

Також обвинувачений ОСОБА_9 25 червня 2024 року біля 18:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , діючи з корисливих спонукань, вступив у злочинну змову із неповнолітнім ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, з метою незаконного заволодіння банківською карткою потерпілої ОСОБА_15 та подальшого таємного викрадення належних їй грошових коштів з використанням цієї банківської картки.

Діючи з корисливих мотивів, обвинувачений ОСОБА_9 запропонував неповнолітньому ОСОБА_14 взяти у будинку його бабусі ОСОБА_15 належну їй банківську картку, яку передати йому.

Після цього неповнолітній ОСОБА_14 , будучи особою, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за таке кримінальне правопорушення, без відома та згоди його бабусі ОСОБА_15 , взяв із шафи в одній із кімнат житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_15 пластикову банківську картку «Універсальна» № НОМЕР_3 з магнітним носієм інформації, видану АТ КБ «ПриватБанк», яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, та одразу передав її ОСОБА_9 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно, переслідуючи особисті корисливі мотиви на заволодіння чужим майном, протиправно заволодів банківською карткою «Універсальна» № НОМЕР_3 потерпілої ОСОБА_15 .

Такими умисними діями, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п ч. 1 ст. 357 КК України, а саме привласнення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів,

Продовжуючи свою протиправну діяльність, обвинувачений ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_14 , матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, в період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який продовжено Указом Президента України № 271/2024 від 06 травня 2024 року на 90 діб, достовірно знаючи, що банківська картка ОСОБА_15 АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , якою він незаконно заволодів, обладнана електронним чипом і для проведення електронних операцій пін-код не потрібний, в період часу з 19:36 год. 25 червня 2024 року по 19.28 год. 23 липня 2024 року шляхом проведення розрахункових операцій у торгових закладах, таємно викрав з банківського рахунку ПА7640629 потерпілої ОСОБА_15 належні їй грошові кошти в сумі 37 365,93 грн., якими розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Такими умисними діями, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Крім того обвинувачений ОСОБА_9 спільно із обвинувачений ОСОБА_11 ,який будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, спільно вчинили умисний корисливий злочин в період воєнного стану введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 - IX, який продовжено Указом Президента України № 734/2023 від 06 листопада 2023 року на 90 діб при наступних обставинах.

Так, 28 липня 2024 року біля 10:00 год. обвинувачений ОСОБА_9 разом із обвинуваченим ОСОБА_11 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходились у м. Надвірна на розі вулиці Грушевського та майдан Шевченка. Побачивши припарковані неподалік автомобілі таксі у ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Вступивши у злочинну змову, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з корисливих спонукань, діючи повторно, спільно з єдиним умислом, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, підійшли до автомобіля «ОРЕL» «ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 та попросили водія ОСОБА_16 підвезти їх до «Битківського мосту», що у с. Пнів Надвірнянського району, на що останній погодився.

По дорозі, проїхавши «Битківський міст», що у с. Пнів Надвірнянського району, приблизно о 10:10 год. обвинувачений ОСОБА_17 наказав водію ОСОБА_16 зупинитись.

Коли автомобіль зупинився, обвинувачений ОСОБА_9 з метою заволодіння майном ОСОБА_16 , діючи умисно, сидячи позаду ОСОБА_16 , лівою рукою схопив його за шию, а правою рукою завдав удар в праву частину обличчя потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_11 , діючи за узгодженим із обвинуваченим ОСОБА_9 планом на відкрите заволодіння чужим майном, вийшов із автомобіля, відкрив ліву передню дверку та наніс ОСОБА_16 удари ногою в ліву частину обличчя та ліве передпліччя, а обвинувачений ОСОБА_9 продовжував наносити удари потерпілому в праву частину голови.

Внаслідок побиття ОСОБА_16 завдано тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та не є небезпечними для його життя та здоров`я.

Після цього обвинувачений ОСОБА_9 відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_16 купюру номіналом 500 гривень, що лежала на панелі автомобіля. У свою чергу обвинувачений ОСОБА_17 пред`явивши потерпілому вимогу віддати наявні у нього грошові кошти, заволодів грошовими коштами потерпілого в сумі 900 гривень (1 купюра номіналом 500 грн., 1 купюра номіналом 200 грн. та 2 купюри номіналом 100 грн.), які останній тримав у руці.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_9 вдарив рукою по мобільному телефону потерпілого марки «Нuawei», який був прикріплений за допомогою тримача на панелі автомобіля, в результаті чого мобільний телефон випав із автомобіля на землю, а обвинувачений ОСОБА_17 підібрав вказаний телефон із сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфсел» № НОМЕР_5 .

Таким чином обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_17 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_16 , а саме: грошовими коштами в сумі 1 400 грн., мобільним телефоном потерпілого марки «Нuawei», чорного кольору із сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфсел» № НОМЕР_5 вартістю 2 608 грн., після чого покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд , чим спричинили потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 4008 грн.

Таким умисними діями, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабежі) поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 186 КК України скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023 року за ч. 5 ст. 185 КК України, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Вважає вирок суду першої інтонації таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальності та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що як встановлено в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_18 засуджений вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку терміном на 1 рік.

Звертає увагу, що злочин, передбачений, ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_18 вчинив 28 липня 2024 року, тобто до повного відбуття покарання за вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023 року. Тому, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_19 , відповідно до положень ст. 71 КК України необхідно було повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а не застосовувати поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Наголошує, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_20 та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на можливо мінімальний строк.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання, призначене за більш тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

Вважає вироку суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим лише в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , яке є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винуватого.

Зазначає, що вироку суду є занадто суворим, а тому підлягає зміні з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком нижче від нижчої межі.

Наголошує, що суд перерахував обставини, які пом`якшують вину ОСОБА_9 , але формально підійшов до їх оцінки і безпідставно не застосував ст. 69 КК України.

Звертає увагу, що ОСОБА_9 фактично щиро покаявся і активно сприяв розкриттю та проведенню судового слідства вчинених ним кримінальних правопорушень. Вказана обставина характеризує відносно знижений ступінь суспільної небезпеки особи ОСОБА_9 та вчинених ним протиправних діянь.

Вказує, що ОСОБА_9 в повному обсязі добровільно відшкодував всім потерпілим спричиненні його злочинними діями матеріальні збитки, як наслідок повного відшкодування завданих матеріальних збитків та моральної шкоди, потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 будь-яких претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_9 не мають і висловили свою думку суду, в якій просили його суворо не карати і навіть не позбавляти волі.

Наголошує, що ОСОБА_9 виключно позитивно характеризується по місцю проживання, як сумлінний, доброзичливий, громадський порядок не порушував. Він користується авторитетом серед односельчан, від яких скарг на його поведінку не поступало. Вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не притягувався навіть до адміністративної відповідальності, а тому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років є явно надмірним для його перевиховання, виходячи з принципів індивідуалізації, гуманізації справедливості покарання за скоєнні правопорушення.

Також вказує, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом визнано його перебування у стані алкогольного сп`яніння, під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, хоча останній вказував, що випив лише пляшку пива. Матеріалами справи не доведено вказану обставину і доказів перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння ним даного кримінального правопорушення немає.

Доводить до відома, що ОСОБА_9 молодий хлопець, ріс без батька, який помер, виховувався лише з матір`ю, на утриманні якої було троє неповнолітніх дітей. Проте він має стійкі соціальні зв`язки, оскільки весь час проживав у сім`ї і допомагав матері у вихованні молодшого брата.

Захисник ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_11 покарання за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років і 6 місяців позбавлення волі.

Вказує, що суд першої інстанції не здійснив всесторонньої оцінки зібраним та наданим доказам, безпідставно відкинув щире каяття як пом`якшуючу обставину, допустив технічну та юридичну помилку у застосуванні норм матеріального та процесуального права та виніс незаконне і не обґрунтоване рішення.

Зазначає, що свою вину ОСОБА_11 як в ході досудового так і в судовому слідства, повністю визнав і визнає, давав послідовні, стабільні та правдиві покази і кається у скоєному у зв`язку з чим обставиною яка пом`якшує покарання є щире каяття.

Наголошує, що в ході розгляду судом справи, було відшкодовано збитки потерпілому ОСОБА_16 , в наслідок він написав суду розписку, що збитки відшкодовано, претензій не має та просить ОСОБА_11 суворо не карати.

Звертає увагу, що попередньої домовленості та узгодження дій обох обвинувачених, то їх не було, так як ОСОБА_9 без будь якої домовленості, першим зловив за шию водія, викрутив його тіло, наносив кулаком удари потерпілому в область обличчя та вибив з рук потерпілого мобільний телефон, а ОСОБА_11 дав команду забрати гроші та мобільний телефон, що він і зробив. У зв`язку з чим, по справі відсутня попередня домовленість та попереднє узгодження дій між обвинуваченими, так як ОСОБА_9 раптово напав на водія, командував діями, даючи відповідні вказівки.

Вказує, що судом призначено ОСОБА_21 покарання за сукупністю вироків у спосіб, який не передбачає ст. 71 КК України.

Також наголошує, що у мотивуючій частині вироку та у резолютивній частині вироку технічно не вірно зараховано обвинуваченому ОСОБА_11 в строк відбуття покарання період перебування під вартою з 28 серпня 2024 року по 24 вересня 2025 року, так як фактично його було затримано 28 липня 2024 року та 28 липня 2024 року було складено відповідний протокол. В наслідку допущено технічну помилку та йому не зараховано один місяць перебування під вартою у строк відбуття покарання.

Зазначає, що обставиною, яка обтяжує, судом визнано знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, хоча останній вказав, що випив лише пляшку пива, а освідування особи не проводилось.

Доводить до відома, що ОСОБА_21 раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Має стійки соціальні зв`язки: та проживає разом із батьком,. На обліку у психлікарні не перебуває.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну прокурора, а апеляційні скарги захисник ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення;

- обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просили задовольнити їх апеляційну скаргу, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 ;

- обвинувачений ОСОБА_11 та захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні просили задовольнити їх апеляційну скаргу, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно - задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 необхідно - задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апелянти оскаржують вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання та ним було належним чином враховано всі обставини кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 357 КК України відноситься до проступку, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, вчинив три корисливі злочини, один з яких пов`язаний з насиллям через короткий проміжок часу та його активну роль у вчиненні злочину.

Суд також врахував думку потерпілої ОСОБА_15 , яка просила не призначити обвинуваченому суворого покарання, не має до обвинуваченого претензій та зазначав про повне добровільне відшкодування шкоди та про вибачення обвинуваченого. А також думку потерпілого ОСОБА_16 який просив суворо не карати, зазначив про повне добровільне відшкодування шкоди та про вибачення обвинуваченому.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнані - добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Посилання обвинуваченого на обставину, що пом`якшують покарання - щире каяття суд вважає безпідставним.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 не визнав усіх обставин кримінального правопорушень, періодично змінюючи показання, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Обставинами , що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнав вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч .4 ст. 186 КК України щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальних санкцій статей ч. 4 ст. 186 КК України,ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 К України у виді позбавлення волі та обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України обвинуваченому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Таке покарання буде необхідним, справедливим, і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, тяжкості винного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, визнав вину, однак суд врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий корисливий злочин під час іспитового строку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 суд визнав: відшкодування шкоди потерпілого.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Суд також врахував думку потерпілого, який просить не призначити обвинуваченому суворого покарання, ствердив у заяві про відшкодування йому шкоди та відсутність претензій до обвинуваченого.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про виключення з обставин,що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 обставину - щире каяття.

Так обвинувачений ОСОБА_11 ствердивши, що визнає вину при обставинах викладених в обвинувальному акті не визнав усіх обставин кримінального правопорушень щодо попередньої домовленості та узгодженості дій обвинувачених, постійно виправдовуючи свої дії. При цьому не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Також судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 засуджений вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Але обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 186 КК України під час відбування покарання з іспитового строком один рік.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

З врахуванням вироку Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно призначити покарання на підставі ст. 71 КК України і за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за даним вироком і визначив обвинуваченому ОСОБА_11 остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримався вимог ст. 370 КПК України в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 положень ст. 71 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до положень ст. 71 КК України, суд першої інстанції повинен був повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а не застосовувати поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того судом першої інстанції у мотивуючій частині вироку та у резолютивній частині вироку технічно не вірно зараховано обвинуваченому ОСОБА_11 в строк відбуття покарання період перебування під вартою з 28 серпня 2024 року по 24 вересня 2025 року, так як фактично його було затримано 28 липня 2024 року та 28 липня 2024 року було складено відповідний протокол. В наслідку допущеної помилки ОСОБА_11 не зараховано один місяць перебування під вартою у строк відбуття покарання.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.

Разом з тим колегія суддів вважає, що доводи захисників ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 про призначення обвинуваченим із застосуванням ст. 69 КК України не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, під час застосування положень, передбачених ч. 1 ст. 69 КК України, крім кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, законодавець передбачив також урахування даних щодо особи винного.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання з урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, наявності в ОСОБА_11 попередньої судимостей та вчинення ним тяжкого корисливого злочину під час іспитового строку, вчинення ОСОБА_9 трьох корисливих злочинів через нетривалий проміжок часу, роль кожного з них, дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинувачених лише в умовах ізоляції від суспільства. При цьому суд першої інтонації зауважив, що дані про особу обвинувачених хоча і враховані судом при призначенні їм покарання, однак не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а тому підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 положень ст. 69 КК України суд не встановив.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання саме в межах, найбільш наближених до мінімального покарання, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, без застосування положень, визначених ст. 69 КК України, так як системна злочинна діяльність з боку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виключає можливість призначення їм покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією закону.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані особи обвинуваченого ОСОБА_11 ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, визнав вину, однак суд врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий корисливий злочин під час іспитового строку. Наявність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин, думку потерпілого - колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_11 судом першої інстанції покарання та постановити новий вирок, яким за ч. 4 ст. 186 КК України призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023 року за ч. 5 ст. 185 КК України, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

А також зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 в строк відбуття покарання період перебування під вартою з 28 липня 2024 року з 19 год. 00 хв. по 24 вересня 2025 року включно, з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими громадянами, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції - скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, з постановленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 414, 420 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 186 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2023 року за ч. 5 ст. 185 КК України, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 в строк відбуття покарання період перебування під вартою з 28 липня 2024 року з 19 год. 00 хв. по 24 вересня 2025 року включно, з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченими з часу отримання копії вироку.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5