Дата документу 17.10.2025
Справа № 334/6897/25
Провадження № 1-кс/334/2566/25
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

17 жовтня 2025 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001609, внесеному 22.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 156 та частиною четвертою статті 186 КК України, про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 , в якому слідчий просить продовжити підозрюваному ОСОБА_4 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 23.11.2025.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження. У вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону був продовжений строк досудового розслідування до 23.11.2025, оскільки його не вдалось завершити у межах строку досудового розслідування через необхідність проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1-3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. За кримінальне правопорушення, у якому підозрюваний обґрунтовано підозрюється, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Також, після вчинення злочину ОСОБА_4 не був затриманий на місці, а встановлений і затриманий лише через деякий час, а також він є військовослужбовцем, що полегшить неконтрольоване переміщення (можливі відрядження/ротації) та ускладнить забезпечення явки. Частина предметів злочину (навушники) досі не вилучені, що свідчить про можливість його приховування або знищення, а також ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вплинути на речі, що ще не вилучені. ОСОБА_4 , маючи відповідні копії матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання про застосування запобіжного заходу, може знати повні анкетні, контактні дані потерпілої та свідків, а тому має змогу на них впливати - залякувати, просити змінити показання тощо. Крім цього потерпіла ОСОБА_7 є малолітньою, що об`єктивно підвищує її уразливість до психологічного тиску й маніпуляцій дорослих осіб. Зі слів останньої, під час події підозрюваний уже висловлював погрози фізичною розправою, що свідчить про реальність і невідкладність ризику повторного впливу та залякування. ОСОБА_4 був засуджений за статтею 407 КК України та звільнений від відбування покарання у зв`язку з поверненням до служби. Така обставина свідчить, що підозрюваний раніше допускав грубі порушення правопорядку та дисципліни, однак уникнув фактичного відбування покарання. Крім того, у суді перебуває обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , що свідчить про множинність кримінально-правових претензій до підозрюваного та антисоціальну спрямованість поведінки. Незважаючи на попередню кримінально-правову реакцію держави (вирок/звільнення від відбування покарання) та наявність судового розгляду в іншій справі, підозрюваний, за даними слідства, вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення у період воєнного стану. Це демонструє стійкість антисоціальної поведінки, несприйнятливість до правових застережень та високу імовірність повторення злочинних дій або ескалації їх тяжкості для уникнення відповідальності. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримали, з мотивів викладених в ньому.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти клопотання заперечив. Пояснив, що обґрунтованість підозри не доведена прокурором. Ризики також не підтверджуються доданими до клопотання доказами. Підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти клопотання заперечив. Пояснив, що має на утриманні малолітню дитину та дівчину, з якою проживає однією сім`єю. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Слідчий суддя, заслухавши думки учасників провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слідчим відділенням Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001609, внесеного 22.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 156 та частиною четвертою статті 186 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюють прокурори Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (затвердженим законом) та надалі продовженого в установленому порядку, 22 серпня 2025 року приблизно о 14.15 годині, знаходячись біля пішохідного мосту через річку Верхня Хортиця, розташованого по провулку Арбатському, у місці перетину водотоку з вулично-дорожньою мережею між перехрестями з вулицею Житня (південний підхід) та зоною примикання забудови по провулку Арбатському (північний підхід), ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживанням довірою, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до раніше незнайомої малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка попросив надати у тимчасове користування її майно - мобільний телефон «Redmi Note 9 Pro» у корпусі бірюзового кольору, ІМЕІ № 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_2 , та навушники у білому корпусі, підключені до вказаного телефону по бездротовому з`єднанню. Отримавши зазначене майно, ОСОБА_4 не мав наміру його повертати, на законну вимогу потерпілої повернути телефон і навушники не реагував, натомість, погрожуючи застосуванням фізичної розправи, змусив ОСОБА_7 залишити місце події та зник, незаконно розпорядившись чужим майном на власний розсуд, чим заподіяв майнову шкоду на суму 3 700 гривень.

23.08.2025 про підозру у вчиненні вказаного злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, повідомлено ОСОБА_4 .

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 15.10.2025 продовжений строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців - до 23.11.2025.

Завершити досудове розслідування у передбачений пунктом 4 частини третьої статті 219 КПК України строк не виявлялося за можливе, оскільки у кримінальному провадженні необхідно долучити висновок первинної амбулаторної судової психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_4 ; долучити висновок первинної амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи потерпілої ОСОБА_7 ; виконати вимоги статті 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі дії, у проведенні яких виникне необхідність.

Ухвалюючи судове рішення слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме протоколом допиту малолітньої потерпілої; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі малолітньої потерпілої; протоколами допитів свідка ОСОБА_8 ; протоколами оглядів речей.

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні необхідність продовження строку тримання під вартою обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1-3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді від 25.08.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб. Термін дії ухвали закінчується 20 жовтня 2025 року о 21.35 годині. Підставами застосування запобіжного заходу стала наявність ризиків, передбачених пунктами 1-3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також підозрюваний, маючи непогашені та не зняті судимості, у тому числі за вчинення тяжких злочинів, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного. Крім цього після вчинення інкримінованих йому дій підозрюваний залишив місце події.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, його антисоціальну поведінку та залишення ним місця події, дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Також не зменшився ризик, передбачений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, оскільки органом досудового розслідування ще не розшукана частина предметів злочину (навушники), що свідчить про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити цю річ.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також не зменшився. Не дивлячись на те, що органом досудового розслідування допитані потерпілі та свідок у кримінальному провадженні, вказані потерпілі та свідок, у разі спрямування обвинувального акту до суду, мають бути допитані під час судового провадження. Підозрюваному можуть бути відомі місця проживання потерпілої та свідків, а отже підозрюваний має можливість незаконного впливати на вказаних осіб з метою спонукання їх до відмови від наданих слідчому показань.

Підозрюваний є особою, раніше не судимою. Проте йому інкримінований злочин, який він вчинив під час судового провадження щодо нього в іншому кримінальному провадженні, що свідчить про те, що не зменшився ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином є обґрунтовані підстави для продовження підозрюваному ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості у даному випадку є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист права власності.

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.

Аргументи сторони захисту про стійкі соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_4 не здатні спростувати вказані висновки слідчого судді.

Керуючись статтями 176 - 178, 180, 183, 197, 199, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 38 діб в межах строку досудового розслідувань, а саме до 23 листопада 2025 року

Термін дії ухвали закінчується 23 листопада 2025 року о 14.30 годині.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повна ухвала складена 20 жовтня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1