Справа № 464/5785/22
пр.№ 1-кп/464/83/25
У Х В А Л А

19 грудня 2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого та захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні № 464/5785/22 стосовно ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності, -

за участі його учасників, -

у с т а н о в и в :

у провадженні Сихівського районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_1 ) на стадії судового розгляду перебуває дане кримінальне провадження.

Захисником подано суду письмове клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків даності та закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні стороною захисту підтримано клопотання, а прокурором не заперечено.

Суд, заслухавши думку сторін провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Частиною 4 тієї ж норми Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пункт 2 ч.1 ст.49 КК України передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тому суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, що виключає будь-яке провадження по справі.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років (еталонна редакція відповідно до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів).

У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к сформульовано правову позицію про те, що системним тлумаченням норм кримінального законодавства встановлено: під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії особи, вчинені виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що, у свою чергу, змушує правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. При цьому такою особою визнається підозрюваний або обвинувачений, який, вчинивши кримінальне правопорушення, здійснив усі необхідні дії, спрямовані на приховування місця свого перебування від слідства чи суду.

Суд в ухвалі про оголошення розшуку 09 червня 2023 року встановив наступне.

Відповідно до ст.335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо нього до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому роз`яснено його процесуальні права та обов`язки, вручено відповідну пам`ятку, судом наголошено останньому на неприпустимість такої поведінки як неявки до суду без поважних причин та непідтвердження таких.

Натомість обвинувачений на час розгляду провадження не з`явився у 7 судових засідань: 01.02.23., у зв`язку з чим до останнього застосовувався привід відповідною ухвалою суду, 13.03.23., 28.03.23., 12.04.23., 27.04.23., 02.06.23. та 09.06.23.

Жодного разу обвинувачений особистою заявою заздалегідь не повідомив суд про неможливість явки до суду, лише захисником у подальшому надавались медичні довідки: 20 лютого 2023 року - № 609/2 від 31.01.23. про звільнення від відвідувань дошкільного навчального закладу з 31.01.23. по 07.02.23.; та 12.04.23. - № 15/2 від 10.03.23. про звільнення від відвідувань дошкільного навчального закладу з 10.03.23. по 31.03.23.; 17 травня 20023 року - № 6/4 від 10.04.23. про звільнення від відвідувань дошкільного навчального закладу з 10.04. по 14.04.2023.

Три дати неявок обвинуваченим у судові засідання: 27.04.23., 02.06.23. та 09.06.23. залишились непідтвердженими, клопотань чи заяв від обвинуваченого про неможливість прибуття не надходило. Одночасно суд зауважує, що неприбуття у судове засідання захисника не звільняє обвинуваченого від обов`язку явки на виклик до суду.

Також обвинуваченим під звукозапис у судовому засіданні 15.02.23. повідомлено про зміну номера мобільного телефону, яким він користується, натомість усі повідомлення про виклик до суду, на такий не доставляються.

Відтак суд дійшов висновку про недієвість за даних обставин застосування до обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадіження, про які просила сторона обвинувачення і представник потерпілого, і неусвідомлення застосованого до ОСОБА_6 приводу. На думку суду, з метою досягнення дієвості кримінального провадження і забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків до останнього слід би було застосувати запобіжний захід. Однак у зв`язку із тим, що застосування запобіжного заходу можливе лише за клопотанням прокурора, який таке не заявляє, суд позбавлений можливості самостійно прийняти таке рішення та з огляду на викладене дійшов висновку про необхідність оголошення розшуку обвинуваченого, так як останній проявляє неповагу не тільки до суду, але й до учасників провадження, не з`являючись і не повідомляючи вчасно про неприбуття і причини такого, чим ухиляється від суду, та зупинення провадження.

Наведені обставини, які безумовно свідчать про ухилення обвинувченого від суду, захистом жодним чином не спростовані.

До того ж однією з поважних причин неприбуття особи на виклик суду є тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням, а також інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик (п.п.5, 8 ч.1 ст.138 КПК України).

Обов`язок суду забезпечити проведення судового провадження у розумні строки (ч.2 ст.28 КПК України) передбачає необхідність з`ясування причин неприбуття обвинуваченого та оцінку її поважності за критеріями, визначеними ст.138 КПК України.

У постановах від 11 грудня 2024 року у справі № 592/9605/21 та від 10 листопада 2025 року у справі № 278/2203/15-к Верховний Суд виснував, що відповідно до визначеного в ст.138 КПК України переліку поважних причин неприбуття особи, пов`язаних із її хворобою, відноситься не просто факт перебування її на лікарняному, а тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад (п.5), та інше захворювання, яке об`єктивно унеможливлює з`явлення особи на виклик (п 8).

Долучена захистом довідка міської поліклініки від 01 червня 2023 року за № 47/2 про тимчасову непрацездатність студента начального закладу І-ІV рівнів акредитації про хворобу, карантин чи інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад не свідчить про об`єктивні обставини, які унеможливили з`явлення обвинуваченого до суду.

Під час перевірки наявності факту ухилення обвинуваченого від суду судом установлено наявність у матеріалах кримінального провадження достатньо переконливих даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від суду, а тому підлягають застосуванню положення ч.2 ст.49 КК України за кримінальним проступком.

Верховний Суд у постанові від 5 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 зазначив, що факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч.1 ст. 49 КК. За таких обставин правильним буде застосування закону України про кримінальну відповідальність саме за ч.2 ст. 49 КК України замість ч.1 ст.49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Беручи до уваги викладене та зважаючи, що факт ухилення обвинуваченого від суду є доведеним, а п`ятирічний строк з часу вчинення кримінального правопорушення не сплинув, у зв`язку з чим правових підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження немає. Доводи сторін кримінального провадження зводяться до власного тлумачення як обставин справи, так і чинного законодавства, а відомості та докази, які б спростовували такий висновок суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.369-372 КПК України,суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 22 грудня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_7