Справа № 569/6130/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , захисників-адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000029 від 17.02.2023 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час судового засідання представник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про скасування арешту на майно, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 01.03.2024 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,2 кв.м. (номер 101) в частині заборони розпоряджатись та відчужувати майно будь-яким чином, власником якої є ОСОБА_10 .

В судовому засіданні представник, адвокат ОСОБА_4 повністю підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив суд відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані додаткові докази, клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

В силу ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2024 року по справі №569/10188/23 було накладено арешт на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,2 кв.м. (номер 101), приблизною вартістю 790 400, 00 грн; земельну ділянку з кадастровим номером: :01:063:0171, площею 0,0605 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 , приблизною вартістю 456 000, 00 грн; земельну ділянку з кадастровим номером: :01:063:0143, площею 0,0123 га, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_2 , приблизною вартістю 28 500, 00 грн; земельну ділянку з кадастровим номером: :01:060:0140, площею 0,0701 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_2 , приблизною вартістю 532 000, 00 грн; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 125,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , приблизною вартістю 4 484 000,00 грн, із забороною розпоряджатись та відчужувати їх будь-яким чином.

Постановою Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 9 квітня 2020 року у справі №676/2199/19 чітко визначено позицію про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо третіх осіб.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Ч. 1 ст.316 ЦК України установлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь іншої особи загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Відповідно до ст. 2, 28 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. по справі №352/1802/18).

Як встановлено в ході розгляду клопотання, нерухоме майно у виді квартири на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді, належить ОСОБА_10 , яка не являється обвинуваченою, а є виключно власником майна на яке накладено арешт.

Квартира з адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 27.2 кв.м., ( номер 101) належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , на підставі договору дарування квартири від 09.02.2024 укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, обвинуваченим інкримінуються збитки за кримінальні правопорушення з 2022 року, а вищевказана квартира придбана ОСОБА_7 на законних підставах в 2021 році, і в суду немає даних, що вказана квартира набута кримінально-протиправним шляхом, або внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказане майно у рамках кримінального провадження не являється речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, не підлягає спеціальній конфіскації.

Таким чином на даний час потреба у застосуванні арешту на вказане арештоване майно відпала, а подальше застосування арешту порушуватиме його права, як власника.

З урахуванням викладеного, з`ясування обставин під час розгляду клопотання про скасування арешту, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, суд приходить до переконання, про відсутність необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на вказане арештоване майно, а тому клопотання представника підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника - адвоката ОСОБА_4 в інтересах власника майна ОСОБА_10 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 01.03.2024 року по справі №569/10188/23 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,2 кв.м. (номер 101), приблизною вартістю 790 400, 00 грн в частині заборони розпорядження та відчуження вказаної квартири будь-яким чином.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути поданні під час подачі апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя -