Номер справи137/1388/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Літинка Літинського району Вінницької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , до затримання проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 КК України,
21.09.2023 солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану вчасно не прибув з відпустки за станом здоров`я до місця несення служби, а саме військової частини НОМЕР_1 із постійною дислокацією у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 14.08.2025, а саме до моменту його встановлення працівниками відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 408 КК України, тобто дезертирство, самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому. Він зазначив, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, визнає свою вину без будь-якого примусу, погроз чи обіцянок. Дав покази, що у березні 2023 року він добровільно звернувся до ТЦК, бажаючи проходити службу у ДШВ. Залишив вдома дружину та дитину, оскільки вважав своїм обов`язком захищати державу. Його бтько помер у 2002 році, а мати залишилась одна. Потрапив до 77 бригади, яка дислокувалася у районі м. Бахмут. Був направлений для участі у бойових діях у Донецькій області. За пришвидшеною програмою проходив навчання, після чого приступив до виконання бойових завдань. Психологічно і фізично йому було важко, однак він справлявся. За станом здоров`я отримав відпустку на 30 днів. Під час відпустки почав погіршуватися його психологічний стан. У нього виникли проблеми з психікою. Тоді він повідомив ротного, що не може повернутися, пояснюючи це наявністю кісти ротової порожнини. Також телефонував до пункту постійної дислокації та повідомляв про те, що не повернеться. Після цього працював на будівництві. Морально він не був готовий повернутися до військової служби, оскільки, на його думку, своєю участю міг підставити інших військовослужбовців. Перебуваючи поза службою, він не переховувався, проживав у с. Літинка та працював на будівництві. Коли його затримали поліцейські, він одразу повідомив свої дані і з того часу надає показання. Свою провину визнає повністю, щиро кається. На даний момент не готовий повернутися на службу. На запитання прокурора пояснив, що повинен був повернутися до військової частини 22.09.2023. Поліцейські його зупинили 14.08.2025. Увесь цей час він перебував у с. Літинка та працював на будівництві в с. Якушинці. Після спливу 30 днів відпустки він повідомив командира і пункт постійної дислокації про те, що він не повернеться, і його попередили, що його буде подано в СЗЧ. Йому надходили повідомлення, але через стан здоров`я він, за його твердженням, не міг повернутися. Він усвідомлював, що вчиняє правопорушення.
На запитання захисника відповів, що з близьких родичів у нього є мати, дружина та малолітня дочка. До ТЦК звернувся добровільно та пішов служити за власним бажанням.Має травми, але продемонструвати їх візуально не може. Зазначив, що під час бойових дій була розірвана каска, він отримав контузію, однак до госпіталю не звертався. Він усвідомлює скоєне, але психологічно не готовий повернутися на службу. Повторно зазначив, що 04.04.2023 добровільно звернувся до ТЦК. Вважає, що його каяття полягає в тому, що він підставив побратимів, однак його психологічний стан та внутрішня боротьба не дозволили йому діяти інакше. Готовий відбувати покарання та розцінює це також як прояв свого каяття. Готовий понести призначене покарання. У судових дебатах визнав, що він вчинив негідний вчинок, йому соромно, він кається та просить суворо його не карати.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , у судовому засіданні повідомив, що як на його думку, єдиною обставиною, яка має істотне значення у справі, є те, що в обвинуваченого виробився так званий «синдром страху воювання». Зазначив, що кожна людина має право на збереження власного життя, і обвинувачений обрав відповідний для себе шлях. Захисник зазначив, що ОСОБА_5 усвідомлює протиправність своїх дій, розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення, і щиро шкодує. Захисник звернув увагу, що існує норма ст. 401 КК України, яка передбачає можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі, якщо військовослужбовець заявить про бажання і виявить готовність продовжувати службу. Однак ОСОБА_5 обрав інший шлях. Кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 408 КК України є безальтернативною, і саме в тому, на думку захисника, полягає щире каяття обвинуваченого: він визнає свою провину та засуджує свій вчинок, але не може суперечити своїй внутрішній волі та психологічному стану. Він вважає і розуміє, що призначене покарання повинно мати стримувальний характер. Захисник просив, призначаючи покарання, врахувати, що обвинувачений дійсно був призваний на військову службу добровільно. На момент призову його дитині було лише 4 місяці. Маючи дружину та малолітню дитину, ОСОБА_5 все ж виявив бажання служити та був призваний. Згідно з довідкою про безпосередню участь у бойових діях, у період із червня по серпень 2023 року він виконував свій конституційний обов`язок. Хоча цей період може здаватися незначним, однак для обвинуваченого він був достатньо важким, і після пережитого він більше не може брати до рук зброю. Захисник наголосив, що ОСОБА_5 вперше вчинив самовільне залишення військової частини, а з моменту затримання щиро визнає вчинене. Враховуючи молодий вік обвинуваченого, його каяття та інші обставини, захисник просив суд призначити мінімальну міру покарання у виді 5 років позбавлення волі, оскільки кримінальний закон не дозволяє застосувати більш м`яке покарання.
Прокурор ОСОБА_3 просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Просив залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою та зарахувати строк перебування обвинуваченого під вартою.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд вважає, доведеною винуватість обвинуваченого та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.4 ст. 408 КК України - дезертирство, самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Судом враховано, що ОСОБА_5 , раніше не судимий (а.с. 101-104) на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває (а.с. 112-113) за попереднім місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 118).
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи винного,який проходив військову службу в складі ЗСУ та приймав участь у бойових діях (а.с. 79) беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення воліна певний строк.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити без змін у виді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 50,63, 65-67, 408 КК України, ст.ст. 337, 349, 368, 373-374, 615 КПК України, суд,
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання час перебування в установі попереднього ув`язнення як запобіжний захід - тримання під вартою на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду даного кримінального провадження починаючи з 14.08.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1