КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6019/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 рокувідмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на повідомлення про підозру від 25.04.2025 року в рамках кримінального провадження № 0000014 від 01.05.2025 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав дві ідентичні за змістом апеляційні скарги, у яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, яке складено 25.04.2025 року в м. Києві детективом відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 та погоджене з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000018 від 22.12.2022 року.

На обґрунтування апеляційних скарг захисник посилається на те, що слідчий суддя використав формальний підхід до розгляду скарги, не приділивши уваги деталям, змісту скарги, доводам, а також проігнорував докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження (в повному обсязі слідчий суддя їх не витребував у детектива/прокурора), не дослідив відеозапис повідомлення про підозру.

Зазначає, що в тексті ухвали від 15.07.2025 є як технічні, так і фактичні помилки, яких слідчий суддя при всій обачності не зміг би допустити під час написання такого судового рішення.

Зокрема, в оскаржуваній ухвалі вказано щодо причетності « ОСОБА_10 », однак підозрюваним є « ОСОБА_6 ». Також зазначено про участь підозрюваного у судовому засіданні, проте його не підключили до відеоконференції взагалі, хоча він був на зв`язку. Зазначено, що ОСОБА_6 підозрюється у неправомірному використанні електронних грошей за попередньою змовою групою осіб, проте в тексті самої підозри зазначено інше. Також слідчий суддя зазначає, що зміст підозри відповідає вимогам ст. 277 КПК України, проте не надає належне обґрунтування з урахуванням наданої скарги.

На переконання захисника, вказані вище помилки є неприпустимі та свідчать про копіювання тексту іншого шаблонного судового рішення та поточне редагування (що в цілому нормальне явище, проте якщо не впливає на зміст рішення).

Отже, захисник вважає, що слідчий суддя, копіювавши рішення, поверхнево досліджував зміст скарги та докази, не навівши належне обґрунтування, на яке посилалась сторона захисту.

Адвокат зазначає, що здійснюючи захист ОСОБА_6 , були спроби оскаржити будь- які незаконні дії органів досудового розслідування у найкоротший строк. Нажаль, як вбачається зі змісту ухвали від 15.07.2025 року, ОСОБА_6 не був почутий та слідчий суддя формально поставився до розгляду скарги. Крім того, постановив ухвалу та надіслав її сторонам лише 25.07.2025, хоча дата проголошення ухвали зазначена як 15.07.2025 року.

В апеляційних скаргах захисник також посилається на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 не було вручене в день його складання та підписання прокурором, оскільки захисник вважає, що повідомлення про підозру було підписане прокурором раніше, так як детектив у судовому засіданні зазначив, що прокурор підписав повідомлення про підозру 25.04.2025 року приблизно о 5 годині ранку біля офісу Генерального прокурора, проте підтверджень цьому та іншим доводам не надано, оскільки робочий день о 5 ранку не розпочинається, а процесуальної доцільності в цьому не було, так як прокурор та детектив знали про поважність причин неприбуття ОСОБА_6 до детектива на виклик за повісткою.

Крім цього зазначає, що детектив зобов`язаний був повідомити про права підозрюваного, чого не зробив, не надав пам`ятку про процесуальні права, а також ОСОБА_6 не розписався в повідомленні про підозру та не було складено відповідного документу. Зазначені відомості в повідомленні про підозру детективом (дописано кулькою щодо фіксування за допомогою телефону iPhone 16 pro max), проте не додано відеозапису до таких документів для пересвідчення таких фактів.

На думку сторони захисту, при підписанні повідомлення про підозру детективом та прокурором було порушено юрисдикцію, так як в повідомленні про підозру зазначається, що начебто всі дії були вчинені у період з квітня 2023 року по вересень 2023 року в м. Рівне. Тобто наявне територіальне управління, яке може здійснювати досудове розслідування, повідомляти, у разі необхідності про підозру, проводити допити тощо.

При цьому, постанова Офісу Генерального прокурора про виділ матеріалів досудового розслідування та доручення здійснення досудового розслідування від 01.05.2025 не містить обґрунтування щодо юрисдикції.

Отже, захисник вважає, що викладені вище процесуальні порушення дають змогу прийти до висновку про необґрунтованість підозри з процесуальних міркувань.

Апелянт стверджує, що викладені вище процесуальні порушення, при ретельному їх аналізі, надали б змогу прийти до самостійного висновку про скасування повідомлення про підозру, проте слідчий суддя не дослідив їх, вказавши загальні посилання на норми процесуального права, зазначивши про відсутність підстав для скасування підозри.

Також захисник вважає, що наявні підстави для скасування повідомлення про підозру, виходячи з її змісту.

Зокрема зазначає, що в самому тексті (змісті) повідомлення про підозру, а також наданих доказах до клопотання, що фактично складають на даний час матеріали кримінального провадження, не зазначено жодної конкретизації дій ОСОБА_6 , які він начебто вчинив, що є підставою для кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 200 КПК України. Фактично весь зміст повідомлення про підозру побудований на припущеннях, що є неприпустимим. В жодному епізоді не зазначено, що ОСОБА_6 вчинив конкретну дію, що він отримав грошові кошти та вчиняв протиправні дії.

На думку адвоката, всі надані органом досудового розслідування докази стосуються безпосередньо ОСОБА_11 , проте не мають жодного відношення до ОСОБА_6 . Жодний зі свідків не підтвердив причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому дій. ОСОБА_6 не визнає провину, не вчиняв протиправних дій, тому вважає повідомлення про підозру незаконним, буде відстоювати свою позицію у визначений законом спосіб.

Посилання детектива на певні докази, які не були навіть відкриті стороні захисту, про які наголошувалось в судовому засіданні, є порушенням права на захист, так як слідчий суддя їх міг бачити, а сторона захисту ні, оскільки детектив обмежив у праві на ознайомленні з матеріалами справи, що стало наслідком подання відповідних скарг до слідчого судді. Навіть після відкриття матеріалів справи (надсилання повідомлення), детектив ухиляється від такої дії, посилаючись на його зайнятість в обшуках, хоча він же не один детектив по даному провадженню.

Захисник в скаргах також посилається на те, що протокол за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 11.06.2023 року є недопустимим доказом. В даному протоколі не відображено локальні HTML/JSON-файли без ID, username, IP, дат. Імена «Николай», «Andrew Bru» не ідентифіковані, підтвердження власності акаунтів відсутнє. В окремих фрагментах стерті дати. Зміст листування є явно неповним, немає знімків екрану та інших підтверджуючих даних, що саме певні імена належать саме ОСОБА_6 та саме він вів такі листування. До протоколу не надано оптичні диски, на яких відображено таку інформацію, а детектив ухиляється від надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення.

Також не надано ухвалу слідчого судді Київського апеляційного суду ОСОБА_12 від 10.04.2023 року, на підставі якої було проведено такі НСРД.

Захисник стверджує, що ОСОБА_6 взагалі не має відношення до доменних імен, веб-сайтів, оплати та того, що зазначено в повідомленні про підозру. Слідчий суддя не дослідив такі обставини та не зробив висновку щодо наданих доказів.

Також захисник звертає увагу на те, що відсутні висновки експертів, які підтверджували б вказані у повідомленні про підозру відомості.

З огляду на вищевикладене сторона захисту вважає, що підозра є необґрунтованою та підлягає скасуванню Київським апеляційним судом.

Підозрюваний ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій з аналогічних підстав просив скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, яке складено 25.04.2025 року в м. Києві детективом відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 та погоджене з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000018 від 22.12.2022 року.

Також ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він отримав в Електронному суді копію оскаржуваної ухвали 25.07.2025 о 16:03, що на думку підозрюваного є датою проголошення ухвали та датою, від якої він дізнався про постановлену ухвалу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити з наведених у них підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на повідомлення про підозру та оголошення повного тексту ухвали слідчого судді відбулось за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 .

Згідно матеріалів справи копію оскаржуваної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року підозрюваний отримав 25.07.2025 року в особистому кабінеті системи «Електронний суд».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи підозрюваного про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 від 22.12.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209 та ч. 3 ст. 212 КК України.

25.04.2025 року у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

01.05.2025 року постановою прокурора з кримінального провадження №0000018 від 22.12.2022 було виділено окреме кримінальне провадження № №0000014 від 01.05.2025, зокрема, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

24.06.2025 року у кримінальному провадженні №0000014 від 01.05.2025 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КПК України.

28.06.2025 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із вищезазначеною скаргою, у якій просив скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, яке складено 25.04.2025 року в м. Києві детективом відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 та погоджене з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 по кримінальному провадженню № 0000018 від 22.12.2022 року.

В обґрунтування скарги захисник посилався на те, що вказане повідомлення про підозру є необґрунтованим, таким, що не містить виклад обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину, а органом досудового розслідування не здобуто доказів, які б посилювали обґрунтованість підозри, тобто переконання, що особа, яку повідомлено про підозру, дійсно могла вчинити зазначене правопорушення, у зв`язку з чим повідомлення про підозру підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на повідомлення про підозру від 25.04.2025 в рамках кримінального провадження № 0000014 від 01.05.2025 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, воно було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, які давали можливість дійти висновку про ймовірну причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому відсутні підстави для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України під час складення повідомлення про підозру та порядку його вручення.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, при врученні повідомлення детективом були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_6 ймовірно причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, що підтверджується сукупністю фактичних даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання захисту на те, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження. З врахуванням даних обставин вказана підозра слідчим суддею була визнана обґрунтованою, без чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого.

Питання про неналежність та допустимість доказів щодо причетності підозрюваного повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів має визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку їх вручення, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Доводи апеляційних скарг захисника та підозрюваного про те, що повідомлення про підозру складено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, фактично зводяться до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В апеляційних скаргах не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 25.04.2025 року, які б слугували підставою для її скасування.

Доводи апелянтів стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Інші, наведені у апеляційних скаргах доводи, висновків слідчого судді не спростовують та не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити підозрюваному ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року.

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4