Справа №212/8720/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу обвинувальний акт у кримінальних провадженнях № 0000191 та № 0001209 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса Одеської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 11.01.2000 року Біляївським районним судом Одеської області за ст. 140 ч. 3 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі;

- 14.12.2000 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 141 ч. 2, 42 ч. 3 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 05.06.2002 року умовно-достроково на 11 місяців 12 днів;

- 18.03.2004 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 309 ч. 1, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі із іспитовим строком на 2 роки;

- 03.10.2005 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 19.06.2009 року умовно-достроково на 23 дні;

- 14.12.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч. 2, 185 ч. 2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 13.09.2013 року по відбуттю покарання;

- 11.07.2014 року Біляївським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 2, 125 ч. 2, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 20.10.2017 року по відбуттю покарання;

- 08.02.2023 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4, 70 КК України до покарання у вигляді 2 місяців арешту,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимою особою, маючи не зняту та не погашену у встановлений законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 12.05.2025 року приблизно об 13:20 год. ОСОБА_3 перебував біля зупинки громадського транспорту «173-й квартал», що знаходиться по вулиці Едуарда Фукса в м. Кривий Ріг, зустрів раніше знайомого ОСОБА_6 , 1944 р. н., та в ході спілкування з останнім дізнався у нього про необхідність у наданні йому допомоги в перевірці надходження пенсійних коштів на його банківську картку емітовану банком АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . Далі ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_6 використати мобільний додаток «Приват24» на власному мобільному телефоні з метою перевірки грошових коштів на що, він погодився. Після цього, отримавши доступ до свого облікового запису у додатку «Приват24», ОСОБА_6 виявив надходження пенсійних коштів на свій банківський рахунок та вирішив зняти готівку у найближчому банківському терміналі, використовуючи свою банківську картку. Однак виявив відсутність останньої серед особистих речей. В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_6 , тому останній запропонував перерахувати необхідну суму на банківський рахунок свого знайомого ОСОБА_7 та скористатися його банківською карткою для зняття готівки, на що потерпілий погодився. Далі ОСОБА_3 , діючи повторно, з корисливих мотивів, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання довірою, зателефонував до свого знайомого ОСОБА_8 з проханням отримати у останнього банківську картку для тимчасового користування, на що останній погодився. В той же час ОСОБА_6 через мобільний телефон ОСОБА_9 самостійно здійснив у мобільному додатку «Приват24» транзакцію на банківську картку НОМЕР_2 у сумі 4000 грн. Того ж дня, приблизно об 13:30 год., ОСОБА_10 передав ОСОБА_3 свою банківську картку та останній скориставшись банкоматом, що знаходиться по вулиці Едуарда Фукса 63, що в Покровському районі, м. Кривий Ріг, заволодів грошовими коштами потерпілого у розмірі 4000 грн. Отримавши грошові кошти у загальній сумі 4000 гривень, які належали потерпілому, ОСОБА_3 пішов у невідомому напрямку, тим самим зловживаючи довірою з боку потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши чужі кошти на свою користь та розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 4000 грн.

Також 13.08.2025 року приблизно об 12:00 год. ОСОБА_3 зустрівся із раніше знайомим йому потерпілим ОСОБА_11 , 1964 р. н., та ОСОБА_12 , 1985 р. н., та вони домовились провести разом дозвілля за вживанням алкогольних напоїв. Далі ОСОБА_3 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирушили до відділення «Приватбанк», що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, будинок 63, де в приміщенні банку в касовій зоні потерпілий ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_3 зняв грошові кошти з належного йому рахунку НОМЕР_3 на загальну суму 4020 гривень, після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_11 . Того ж дня 13.08.2025 року приблизно об 13:40 год. ОСОБА_3 перебував біля відділення банку «ПриватБанк», що знаходиться в будинку 63 по вулиці Едуарда Фукса в Покровському районі в м. Кривому Розі, разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та в ході спілкування з останніми, ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_11 передати йому грошові кошти у сумі 4000 гривень з метою придбання алкогольних напоїв для спільного вживання. Після чого ОСОБА_3 , діючи повторно, з корисливих мотивів, продовжуючи реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом зловживання довірою, отримавши грошові кошти у загальній сумі 4000 гривень, які належали потерпілому, ОСОБА_3 пішов у невідомому напрямку, тим самим зловживаючи довірою з боку потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши чужі кошти на свою користь та розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 4000 гривень.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК, оскільки скоїв заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованому йому злочині, передбаченому ст. 190 ч. 2 КК, визнав повністю та покаявся у скоєному, пояснивши при цьому, що він дійсно 12 травня 2025 року в денний час зустрівся із ОСОБА_6 , з яким вони разом на «173 кварталі» намагались зняти кошти, які були нараховані на карту потерпілого, з банківської карти останнього в банкоматі. Однак це їм не вдалось, бо із собою такої карти у потерпілого не виявилось. Тоді він з метою наживи вирішив обманути ОСОБА_6 , повідомивши тому, що через додаток «Приват24» він переведе його кошти на іншу карту, карту свого знайомого, зніме з неї кошти та передасть ОСОБА_6 . Однак, насправді, він через такий застосунок перевів кошти на іншу карту, однак повідомив потерпілому, що йому це не вдалось, після чого пішов геть. З часом він зняв з такої карти, на яку він перевів фактично кошти ОСОБА_6 в сумі 4000 грн., які витратив на власні потреби. Також ОСОБА_3 вказував, що 13.08.2025 року він у денний час по вулиці Едуарда Фукса в м. Кривий Ріг, перебуваючи разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в касі «Приватбанк» зняли кошти з карти ОСОБА_11 в сумі 4000 грн., щоб потім вжити спиртне. В подальшому він з метою заволодіння даним коштами повідомив потерпілому та ОСОБА_12 , щоб вони йшли додому, а він сам придбає на ці кошти випивку та їжу, на що ті погодились. Однак він витратив кошти ОСОБА_11 на власні потреби. Додавав, що потроху повертає потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_11 кошти, якими він заволодів. В суді щиро покаявся у скоєному та просив не позбавляти його свободи.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, та після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч. 3 ст. 349 КПК, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, й така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та, отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК є нетяжким злочином, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття.

Натомість, обставинами, що обтяжують покарання винного є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також обвинувачений раніше судимий, маючи судимість незнятою та не погашеною у встановленому законом порядку, не одружений, офіційно не працевлаштований, завдану злочином шкоду не відшкодував, однак претензій до нього потерпілі не мають та вони не наполягали при цьому на позбавленні обвинуваченого волі.

Також суд встановив, що ОСОБА_3 за місцем мешкання характеризується позитивно, алкогольні та наркотичні засоби не вживає. Крім того суд враховує, що обвинувачений наразі проходить курс лікування від наркотичної залежності, перебуваючи на метадоновій програмі.

Відповідно до досудової доповіді від 29 жовтня 2025 року, складеної відносно обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що Покровський районний відділ філії «Центр пробації» у Дніпропетровській області вважав, що зібрані матеріали свідчать про те, що виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства може становити високу небезпеку для суспільства через високий ризик вчинення ним повторного правопорушення, тому вважав, що його виправлення можливо здійснювати з цілодобовим наглядом та контролем в умовах ізоляції.

Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, в суду наявні підстави для застосування до ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі в мінімальних межах санкції статті кримінального закону, зважаючи на неможливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75, 76 КК України.

Також судом при призначенні покарання ОСОБА_3 у вигляді обмеження волі не встановлено підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Суд при цьому встановив, що за вироком від 08.02.2023 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, який набув чинності 14.03.2023 року, ОСОБА_3 був засуджений за ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4, 70 КК України до покарання у вигляді 2 місяців арешту.

Натомість, вирок від 08.02.2023 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу на теперішній час досі не був виконаний, що підтверджується інформацією Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.07.2025 року та відомостями з ВП № 4 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області від 14.07.2025 року та від 17.07.2025 року.

Так суд у цьому сенсі зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 60 КК України (в редакції до 28 березня 2024 року) покарання у виді арешту полягало в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Однак за ст. 60 КК України (в чинній редакції з 28 березня 2024 року) покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Суд також зазначає, що за п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

При цьому судом не було встановлено підстав, визначених ч. 3 ст. 80 КК України, щодо зупинення перебігу давності, оскільки ОСОБА_3 не ухилявся від відбування покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08.02.2023 року.

Крім того судом не було встановлено підстав, визначених ч. 4 ст. 80 КК України, щодо переривання перебігу давності, оскільки вирок від 08.02.2023 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу набув чинності 14.03.2023 року, а строки, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, спливли до того, як ОСОБА_3 вчинив новий злочин, тобто до 12.05.2025 року.

Відповідно до ст. 535 КПК судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено КПК, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

При цьому особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе, оскільки це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює виконання покарання.

Строк виконання обвинувального вироку, за винятком випадків, передбачених ч. 6 ст. 80 КК України, має певний термін, після спливу якого держава не може застосовувати обмеження до особи за цим вироком.

Так ч. 1, 2 ст. 80 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та імперативні строки, сплив яких, є підставою для звільнення засудженої особи від відбування призначеного їй цим вироком покарання, крім покарання у виді довічного позбавлення волі.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Отже, застосування ст. 80 КК вимагає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та відсутність фактів, які є підставою зупинення або переривання цих строків, передбачених ч. 3 та ч. 4 цієї статті.

В ч. 3 ст. 374 КПК передбачено необхідність зазначення у вироку, крім іншого, мотивів призначення покарання, звільнення від відбування покарання, мотивів ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Отже суд, приймаючи рішення щодо нового обвинувачення особи на стадії судового розгляду, встановивши підстави, передбачені ст. 80 КК, може прийняти рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання попереднього обвинувального вироку та відповідних правових наслідків цього.

При цьому відсутність у матеріалах конкретного кримінального провадження даних про те, що особа була звільнена судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання попереднього обвинувального вироку в порядку ст. 537, 539 КПК або відбула це покарання, не може розцінюватись як ухилення цією особою від відбування покарання.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом і питання його вирішення належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Так редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями КК.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

При цьому покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішенні питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК.

За таких обставин в конкретному кримінальному провадженні суд може прийняти рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку за наявності для цього підстав, передбачених ст. 80 КК, не лише в порядку ст. 537, 539 КПК, а й за наслідками розгляду справи, про що має бути зазначено в резолютивній частині рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду у постанові від 10 лютого 2025 року по справі № 229/207/24.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що дворічний строк давності виконання обвинувального вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08.02.2023 року щодо ОСОБА_3 закінчився 14.03.2025 року, внаслідок чого слід відповідно до положень ст. 80 КК звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді 2 місяців арешту, визначеного йому вироком від 08.02.2023 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4, 70 КК України.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 90 КК України якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.

Таким чином на підставі ч. 2 ст. 90 КК України судимість ОСОБА_3 , який був засуджений за ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4, 70 КК України за вироком від 08.02.2023 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, була погашена через закінчення строків давності виконання такого вироку.

Обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту до набуття вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК.

Керуючись ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК, та призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 190 КК у вигляді 1 (одного) року обмеження волі із відбуванням покарання в умовах кримінально-виконавчої установи відкритого типу.

Відлік строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту початку фактичного відбування.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до набуття вироком суду законної сили залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді 2 місяців арешту, визначеного вироком від 08.02.2023 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 358 ч. 1, 358 ч. 4, 70 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку відповідно до положень ст. 80 КК.

Речові докази: банківську карту АТ «КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , долучену до матеріалів кримінального провадження, - зберігати при справі.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним за ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1