Провадження № 1-кп/638/1100/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Харків

Колегія суддів Шевченківського районного суду міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000514 від 31 березня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України,

УСТАНОВИЛА:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000514 від 31 березня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України. Стосовно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк тримання під вартою закінчується 13 вересня 2025 року.

05.11.2025 прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_9 подано клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України. Прокурор просить продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, яка підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. Також прокурор вважає, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, на переконання прокурора, ризик переховуватися від суду обумовлений тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_7 , може виїхати до російської федерації, на тимчасово окуповану територію та переховуватися від суду. Також прокурор вказує, що ОСОБА_7 обізнаний у формах і методах роботи правоохоронних органів, оскільки активно застосовував заходи конспірації щодо спілкування з невстановленою особою ОСОБА_10 , неодноразово змінював телефони тощо, тому в разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, матиме змогу використовувати вказані вміння і навики для переховування від суду.

Крім того, прокурор вважає, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, оскільки на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, зокрема кримінальне провадження стосовно невстановлених спільників ОСОБА_7 виділено в окреме кримінальне провадження, у якому на даний час здійснюється досудове розслідування. З урахуванням викладенного ОСОБА_7 може вказаним особам повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Також на думку прокурора існує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень або продовження його злочинної діяльності з причини того, що злочинна діяльність ОСОБА_7 , була спрямована на вчинення злочинів проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі, продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується. Про наявність вказаного ризику, свідчить і той факт, що ОСОБА_7 відповідно до матеріалів кримінального провадження неодноразово вчинено закладення саморобних вибухових пристроїв з пластичної вибухової речовини на основі гексогену, які попередньо були виготовленні ним у попередньо обумовлені місця неподалік АЗС АТ «Укргазвидобування» (м. Харків вул. Залютинська, 49), АЗС «UGO» АТ «Укргазвидобування» (м. Харків, вул. Культкомівська (Людмили Малої), 96), а також на залізничних коліях АТ «Укрзалізниця» (16 км пікет 9, с. Коротич Харківської області) з метою подальшого їх використання невстановленими досудовим слідством особами для вчинення диверсії, а саме вибухів, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень та іншої шкоди їхньому здоров`ю, на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське значення.

Крім того, злочинна діяльність ОСОБА_7 була припинена ним не добровільно, а внаслідок його затримання у порядку ст. 208 КПК України співробітниками СБУ 10.10.2023 під час активації саморобного вибухового пристрою на автозаправній станції мережі АЗК «БРСМ Нафта» ТОВ «Євро Смарт Пауер», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 134а, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на те, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти клопотання заперечив, посилаючись на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не може обгрунтовуватись тяжкістю покарання, що ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не може обгрутовуватись неповнотою досудового розслідування та відсутністю у кримінальному провадженні відомостей щодо вигаданих стороною обвинувачення спільників у вчиненні кримінального правопорушення, що ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, жодним чином не підтверджується у зв`язку з тим, що він раніше несудимий, не скоював жодних дій, направлених на заподіяння шкоди державі та сторона обвинувачення не надалау суді жодних відомостей, які б його негативно характеризували. Посилаючись на положення КПК України, практику Європейського суду з прав людини просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді застави.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного.

Представник потерпілого ОСОБА_8 підтриала клопотання прокурора.

Вислухавши сторони, дослідивши клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000514 від 31 березня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України. Стосовно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк тримання під вартою закінчується 09.11.2025.

Прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу, посилаючись на наявність ризиків в контексті положень статті 177 КПК України.

Колегія суддів, дослідивши клопотання, вбачає підтвердження наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_7 , у випадку не застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом та вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність.

Зокрема, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу може переховуватися від суду, зокрема виїхати до російської федерації або на тимчасово окуповану територію. При цьому колегія суддів ураховує, що обвинувачений має можливі зв`язки із представниками спеціальних служб рф та громадянами, які з ними співпрацюють та надають підтримку у проведенні підривної діяльності проти України, зокрема, невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я « ОСОБА_10 », та які на теперішній час можуть продовжувати вчиняти особливо тяжкі злочини та військові операції на території України, та можуть сприяти обвинуваченому у переховуванні від суду або допомогти йому виїхати до російської федерації або на тимчасово окуповану територію. Водночас колегія суддів вважає, що наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки інкримінована ОСОБА_7 злочинна діяльність спрямована на вчинення злочинів проти національної безпеки України, а тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує сторона обвинувачення, та вважає, що заявлені ризики на час розгляду клопотання прокурора не зменшились.

Відповідно до ч. 6 т. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, та визначаючи розмір застави, суд у відповідності до вимог закону повинен навести аргументи на користь того, що застава саме у такому розмірі спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Кримінальні правопорушення, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 , відносяться до тих, які посягають на основи національної безпеки України, сфера якої під час воєнного стану та в умовах невиправданої військової агресії рф проти України, є особливо вразливою.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який може бути забезпечений триманням обвинуваченого під вартою, переважає право обвинуваченого на свободу.

Тож колегія суддів доходить висновку, що єдиним ефективним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігти ризикам є тримання під вартою.

За правилами абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість обвинувачення, а також обставини, які свідчать про ризики переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, та вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність

Застосування застави можливе тоді, коли суд переконається, що ризик втрати внесеної застави утримує обвинуваченого від вчинення дій, які можуть перешкодити правосуддю. Тобто застава повинна бути достатньою гарантією для стримування обвинуваченого від дій, які можуть перешкоджати завданням кримінального провадження.

В той же час, з урахуванням серйозності обвинувачення та наведених вище ризиків у суду немає впевненості, що застава або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та гарантує запобіганню ризикам. Отже, проаналізувавши усі вищевказані обставини, колегія суддів доходить висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання завдань кримінального провадження та гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Подальше тримання ОСОБА_7 під вартою є виправданим через існування дійсного суспільного інтересу, який, незважаючи на правила презумпції невинуватості, переважає право на повагу до особистої свободи.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 309, 314, 316, 331, 369, 372, 392, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) діб, до 3 січня 2026 року включно, без права внесення застави.

Визначити строк дії ухвали про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою до 3 січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для обвинуваченого строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3