Справа № 686/630/25
Провадження № 1-кп/686/669/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000460 від 10.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шпиколоси, Кременецького району, Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, на час події командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого об`єкта №83) військової частини НОМЕР_1 НГУ, зареєстрованого за місцем проживання у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 раніше несудимого,

установив:

ОСОБА_9 , проходячи військову службу за контрактом відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 09.05.2024 №136 посаді командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого об?єкта № НОМЕР_2 ) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ВОС-100868П, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від обов`язків несення військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, після завершення 28 липня 2024 року частини щорічної основної відпустки, 29 липня 2024 року о 08 год. 30 хв., без поважних причин, до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується у АДРЕСА_2 (точна адреса не зазначається з метою забезпечення безпеки під час воєнного стану), з відпустки не з`явився, перебував поза межами військової частини до моменту його затримання уповноваженою особою, тобто до 26 листопада 2024 року та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, тим самим припинивши виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

За нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення заперечив та зазначив, що на військовій службі перебуває із 2020 року. Був відправлений у Харківську область для виконання бойового завдання, там у нього виявили камінь у жовчному міхурі, провели операцію, після чого він повернувся до м.Хмельницького. Після прибуття із м.Харкова, ОСОБА_7 прибув у військову частину, де перед направленням на реабілітацію мав розмову із заступником командира частини майором ОСОБА_10 , який йому сказав, що після проходження реабілітації його направлять на проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК). Після цього ОСОБА_7 перебував на реабілітації у м.Трускавці, Львівської області у санаторії «Перлина Прикарпаття». Тому після реабілітації ОСОБА_7 повернувся додому до м.Хмельницького. Місцем його фактичного проживання раніше була орендована квартира АДРЕСА_3 , у подальшому - АДРЕСА_2 , куди він повернувся після реабілітації та очікував на направлення на ВЛК щодо придатності до військової служби. Обвинувачений ствердив, що ні від кого не переховувався, у тому числі не перебував у іншій області, телефон не вимикав. Уважає свої дії правомірними, оскільки не перебував у відпустці, а перебував на реабілітації. У подальшому до нього приїхала поліція та повідомила, що він перебуває у розшуку та слід прибути до Державного бюро розслідувань. Пізніше його затримали та слідчий суддя застосував запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім цього, сторона захисту наголосила, що ОСОБА_7 слід виправдати з підстави неконкретного обвинувачення та суперечливого викладу фактичних обставин, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 у період воєнного стану після завершення «28.08.2024 щорічної основної відпустки за 2023 рік, 29.05.2024 о 08.30 год. без поважних причин не з`явився до військової частини. А у формулюванні обвинувачення містяться вже відомості про невихід на службу після відбування щорічної основної відпустки 28.07.2024 року. Також захист ствердив про недопустимість довідки №608 медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Хмельницькій області» від 18 грудня 2024 року, оскільки медичний огляд ОСОБА_7 був проведений неповністю, не було огляду лікарем-психіатром та у слідчому ізоляторі відбулося коротке спілкування лікаря психіатра із ОСОБА_7 .

Хоча обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, усупереч позиції сторони захисту, обставини вчинення ним кримінального правопорушення підтверджуються безпосередньо, у хронологічному порядку, дослідженими судом доказами.

Суд установив, що згідно з витягом з наказу №163 від 13.07.2020 тимчасового виконувача обов`язків командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ОСОБА_7 зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_12 від 09 травня 2024 року №136 сержанта ОСОБА_7 (Г-066130), призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07 травня 2024 року №39 о/с на посаду командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого об`єкта №83) наказано уважати таким, що приступив до виконання обов`язків.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_13 №204 від 12.07.2024 року підтверджене вибуття командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого об`єкта №83) військової частини НОМЕР_1 НГУ сержанта ОСОБА_14 у щорічну основну відпустку за 2023 рік терміном на 17 календарних днів (в тому числі 2 дні на проїзд) з 12.07.2024 по 28.07.2024 з виїздом до с. Шпиколоси Тернопільської області.

За повідомленням тимчасового виконувача обов`язків командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії ОСОБА_15 № 50/53/5-1276 від 29.07.2024 до ТУ ДБР у м.Хмельницькому сержант ОСОБА_16 29.07.2024 о 8 год. 30 хв. не прибув з основної щорічної відпустки, яку проводив на місцем реєстрації у АДРЕСА_1 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав. За місцем проживання був відсутній.

Обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення також підтверджуються наказом тимчасового виконувача обов`язків командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії ОСОБА_15 №580 від 29.07.2024 року про організацію розшуку сержанта ОСОБА_14 , який своєчасно не прибув з основної щорічної відпустки без поважних причин;

висновком службового розслідування за фактом неприбуття на службу без поважних причин сержанта ОСОБА_14 від 06.08.2024, ініційованим на підставі наказу тимчасового виконувача обов`язків командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії ОСОБА_15 №576 від 29.07.2024 та затвердженого наказом №624 від 08.08.2024 про результати службового розслідування за фактом неприбуття сержанта ОСОБА_7 на службу без поважних причин, за якими 29.07.2024 сержант ОСОБА_7 не прибув на службу з щорічної основної відпустки без поважних причин. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав. За місцем проживання був відсутній. У період із 29.07.2024 по 07.08.2024 під час проведення розшукових заходів у м.Хмельницькому, Хмельницької області військовослужбовця знайдено не було. Під час спілкування із членами сім`ї сержанта ОСОБА_7 жодної інформації про його місце перебування не отримано.

Протоколом затримання ОСОБА_7 від 27 листопада 2024, згідно з яким ОСОБА_7 відповідно до ч.1 ст.208 КПК України затримав 26 листопада 2024 року о 23 год. 10 хв. старший слідчий-криміналіст першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому ОСОБА_17 .

Показаннями свідка ОСОБА_18 , який суду повідомив, що особа обвинуваченого ОСОБА_7 йому відома у зв`язку із проходженням служби у в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника секції персоналу. У зв`язку із перебуванням у його підпорядкуванні відділення, яке займається обліком правопорушень у військовій частині, йому стало відомо про неприбуття 29.07.2024 на службу без поважних причин військовослужбовця ОСОБА_7 . Про відсутність військовослужбовця ОСОБА_7 на службі 29.07.2024 йому стало відомо від командира роти ОСОБА_19 , після чого була здійснена доповідь на оперативно-розшукову службу військової частини та командира військової частини, Західне оперативно-територіальне управління Національної гвардії України і були розпочаті пошукові заходи, які результату не дали, і у зв`язку із цим про цей факт було направлене повідомлення до Державного бюро розслідувань. Також за фактом неприбуття ОСОБА_7 на службу 29 липня 2024 проводилося службове розслідування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , яка є начальником відділу по роботі з особовим складом сектору персоналу в/ч3053 надала суду показання про те, що їй відомо про відібрання у травні 2024 року ОСОБА_7 для виконання бойових завдань на сході України, зокрема в Харківській області, проте останній жодного разу не вийшов на бойові позиції через повідомлення про різні хвороби. Після повернення з ротації, ОСОБА_7 спочатку перебував на лікуванні в Харківській області, потім в Хмельницькій області, перебував на реабілітації та у подальшому у відпустці і мав повернутися із неї 29 липня 2024 року.

Допитаний під час розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_21 суду повідомив, що з ОСОБА_7 особисто не знайомий, відомостями про будь-які неприязні стосунки ОСОБА_7 із командиром не володіє. Свідок ОСОБА_21 зазначив, що він перебуває на посаді оперативного чергового в/ч3053 та під час несення служби у добовому наряді з 29 липня 2024 по 30 липня виконував обов`язки чергового частини і йому капітан Божко доповів, що під час ранкового шикування був відсутній в строю сержант ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_21 зробив доповідь на ім`я командира частини та відпрацював донесення до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_22 під час допиту повідомив суду, що є сержантом патрульної роти в/ч НОМЕР_1 та 29 липня 2024 отримав повідомлення від командира патрульної роти про призначення його наказом командира військової частини №580 до складу розшукової групи для розшуку сержанта ОСОБА_7 , який своєчасно не прибув з відпустки. Вжитими заходами військовослужбовця не знайшли. Коли спілкувалися із сусідами за адресою місця проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_4 , вони повідомили, що його не бачили. Указана адреса проживання ОСОБА_7 була зазначена в службовій документації у картці військовослужбовця. Розшукові заходи також здійснювалися за адресою проживання батьків дружини по АДРЕСА_5 , за адресами розташування автовокзалів м.Хмельницького та медичних закладів. За межі території Хмельницької області розшукова група не виїжджала. З дружиною ОСОБА_7 бачились у перший день розшуку та вона відмовлялась спілкуватися.

Указані показання свідків узгоджуються із дослідженими документами та підтверджують обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №253 від 26.08.2024 року ОСОБА_23 сержанта ОСОБА_14 ( НОМЕР_3 ), який самовільно залишив військову частину наказано службу звільнити з посади командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого об`єкта №83) військової частини НОМЕР_1 НГУ, уважати таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби, та призупинити йому військову службу.

Встановлені судом обставини підтверджуються також: даними паспорта громадянина України № НОМЕР_4 від 16.10.2020, виданого на ім`я обвинуваченого; відомостями службової характеристики, згідно з якою останній займаній посаді не відповідає, схильний до ухилення від виконання службових обов`язків та поставлених завдань старшими командирами (начальниками).

Згідно із довідкою №608 медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Хмельницькій області» від 18 грудня 2024 року ОСОБА_7 має стан після холецистектомії (06.2024) з незначним порушенням функції та є придатним до військової служби.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова ККС ВС від 23 листопада 2022 року, справа № 373/108/16-к, провадження № 51- 1502 км22) нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що, залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно до частини не з`являється і перебуває поза її розташуванням понад установлений строк, при цьому без поважних причин, якими можуть бути: хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини.

Поважних причин нез`явлення ОСОБА_7 вчасно на службу суд не установив.

Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом і його дії правильно кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд відхиляє показання обвинуваченого ОСОБА_7 та позицію сторони захисту про те, що обвинувачений не перебував у відпустці, а перебував на реабілітації після оперативного втручання, після завершення якої очікував на направлення на ВЛК, оскільки вона суперечить дослідженим доказам та показанням свідків і жодним доказом, наданим стороною захисту, у тому числі рішенням №3296 від 26.06.2024 про направлення на медичну реабілітацію із 28 червня 2024 року по 11 липня 2024 року , медичними документами про стан здоров`я ОСОБА_7 , копією висновку №118 від 19.06.2024 про відбір на медичну (медико-психологічну) реабілітацію ОСОБА_7 , направленням від 22.05.2024 на консультацію ОСОБА_7 до лікаря, копіями витягів із наказів командира та тимчасового виконувача командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про надання відпусток ОСОБА_7 у 2023-2024 роках не спростовується.

Крім цього, така позиція сторони захисту жодним чином не спростовує установлені судом обставини нез`явлення ОСОБА_7 на службу без поважних причин, більше того, фактично підтверджує відсутність поважних причин нез`явлення ОСОБА_7 на службу. При цьому ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем із 2020 року та у своїх показаннях зазначав, що після повернення із Харкова до м.Хмельницького перед відбуттям на реабілітацію прибув у військову частину і мав розмову із заступником командира частини майором ОСОБА_10 так і не вказав, у чому ж поважність причини нез`явлення до військової частини з підстав очікування ним направлення на ВЛК, зокрема за озвученою версією про неперебування у відпустці, а після завершення реабілітації.

А тому показання ОСОБА_7 , про очікування ним направлення на ВЛК та позицію захисту щодо постання питання про придатність його до військової служби як підставу нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з відпустки суд вважає спрямованими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та визнає непідтвердженою версією події, яка не містить обґрунтування поважної причини нез`явлення ОСОБА_7 вчасно на службу в розумінні диспозиції ч. 5 ст. 407 КК України.

Кримінальне провадження розглянуте згідно з вимогами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 пред`явлене неконкретне обвинувачення та в обвинувальному акті суперечливо викладені фактичні обставини, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 «у період воєнного стану після завершення 28.08.2024 щорічної основної відпустки за 2023 рік, 29.05.2024 о 08.30 год. без поважних причин не з`явився до військової частини, суд уважає неспроможними обґрунтувати його невинуватість.

Так в обвинувальному акті у формулюванні пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, від якого він захищався та яке визнане судом доведеним зазначено про нез`явлення ОСОБА_7 після завершення 28 липня 2024 року частини щорічної основної відпустки, 29 липня 2024 року о 08 год. 30 хв., без поважних причин, до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про що зазначив і сам захисник. Обвинувачення є конкретним, не містить відомостей про можливість подвійного тлумачення його змісту.

Зазначення у обвинувальному акті дати дати «29.05.2024» замість 29.07.2024 є фактично опискою, яка усунута подальшим викладом в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення і жодним чином не вплинула на можливість ОСОБА_7 захищатися від обвинувачення, про що свідчить у тому числі висловлена стороною захисту версія про неперебування ОСОБА_7 у відпустці, яка під час судового розгляду не підтвердилася, а також відомості щодо повідомлення ОСОБА_7 про підозру, викладені в ухвалі слідчого судді від 28.11.2024 про застосування до нього запобіжного заходу, де указана дата неприбуття на службу 29.07.2024, яка за матеріалами кримінального провадження не змінювалася із найшла своє відображення в обвинуваченні.

Разом із цим, жодних зауважень з боку сторони захисту під час вирішення питання про призначення кримінального провадження до судового розгляду двома складами суду (у зв`язку із виходом у відставку головуючої судді, склад суду змінився та розгляд кримінального провадження відповідно до ч.10 ст.35 КПК України почався спочатку) сторона захисту не висловлювала. Не вбачав і суд з цих підстав застережень, які б перешкодили можливості провести судовий розгляд кримінального провадження у розумний строк та це не перешкодило установити дійсні обставини подій.

Ставлячи питання про визнання недопустимим доказом довідки №608 медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Хмельницькій області» від 18 грудня 2024 року, сторона захисту не наводить ґрунтовних ознак його недопустимості.

Окреслена неповнота проведення медичного огляду ОСОБА_7 , тобто не всіма лікарями, зокрема лікарем-психіатром, спростовується показаннями самого обвинуваченого про те, що він проходив ВЛК під час перебування у слідчому ізоляторі. Разом із цим коротке, на думку обвинуваченого ОСОБА_7 , спілкування з ним лікарем-психіатром у слідчому ізоляторі не спростовує дійсність огляду та не впливає на встановлені обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Довідка №608 медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Хмельницькій області» від 18 грудня 2024 року за змістом та реквізитами відповідає вимогам Наказу МВС від 03.04.2017 № 285 Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на таким і на час розгляду кримінального провадження. Тому суд визнає його осудним.

При призначенні покарання суд згідно із ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, те, що воно є тяжким злочином, вчиненим в умовах воєнного стану.

Суд ураховує особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, одружений, має на утриманні малолітню дитину, негативного характеризується за місцем служби, має нейтрально-позитивну характеристику за місцем проживання, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно ст. 67 КК України, суд не установив.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.

Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби під час дій воєнного стану.

Санкція ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України передбачає покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі.

При цьому суд зауважує, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

З урахуванням викладених обставин, беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, усі в сукупності обставини кримінального провадження та їх поєднання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують його, суд уважає призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі, визначеної санкцією ч.5 ст.407 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, буде необхідним і достатнім як для його виправлення, так і для попередження нових злочинів.

Таке покарання, на думку суду відповідає принципам індивідуалізації покарання та основним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50, 65 КК України та є справедливим.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання за відсутності обставин, які його пом`якшують та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, враховуючи положення ст. 75 КК України та встановлені у ній обмеження у випадку засудження, зокрема за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, немає.

Оскільки ОСОБА_7 засуджується до покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, яке має відбувати реально, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може ухилитись від відбування покарання, тому останньому з метою забезпечення виконання судового рішення до набрання вироком законної сили слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Лише такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Разом із цим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_7 у строк відбування покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 26.11.2024 (дня затримання) до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.368,370,374-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з дати затримання, тобто з 26 листопада 2024 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_24