УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту

30 вересня 2025 рокуСправа № 495/1362/25
Номер провадження 1-кп/495/517/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про повернення обвинувального, заявлене в кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2024 за №0000285 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 361, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК У країни,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2024 за №0000285 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 361, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Від захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 надійшло клопотання про повернення обвинувального акта.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що виклад в обвинувальному акті відомостей про фактичні обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням в положення закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення не відповідають загальним засадам кримінального судочинства та положенням КК України (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

Формулювання обвинувачення не містить відомості про:

- час, обставини створення, час і обставини включення до злочинної групи і членів;

- у чому саме полягав розроблений керівником «злочинний план»;

- яким чином було розподіллено ролі між учасниками групи;

- не зазначено інформацію у чому полягало керівництво злочинною групою, координація дій учасників та безпосередньо створення відповідних умов з метою заволодіння коштами Державного бюджету України;

- коли саме, за яких умов ОСОБА_4 залучила до діяльності організованої групи ОСОБА_11 та ОСОБА_8

- у чому саме полягало здійснення загального керівництва, які заходи застосовувались для забезпечення безпеки, як забезпечувала дисципліну в організованій групі та яким чином була чи мала бути розподілена фінансова вигода.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті не зазначено ключові відомості, що надають можливість сприймати таке діяння як факт, а не вигадку слідчого та прокурора. Не зазначено жодних фактичних обставин, що вказували б на створення такої групи, розподіл «сфер діяльності», обов?язків, встановлення контролю за її діяльністю, обставин фінансування, «прикриття» тощо, за якими така група могла б характеризуватися як організована форма протиправної діяльності.

Відсутність в обвинувальному акті викладу обставин, що пов?язані з «створенням та діяльністю організованої групи» вказує на невідповідність вимогам КПК в цій частині.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 N? 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред?явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, засада закріплена у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Проте, обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 , є не конкретним та не зрозумілим.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 визначила заздалегідь завищену ціну у розмірі 3 220 грн. за 1 м3 деревини, при цьому ринкова вартість аналогічного товару на території Одеської області за 1 м3 складала 1 975 грн. 31 коп. Однак, вищевказані відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, такими не являються.

Так, відповідно до договорів, які було заключено в аналогічний період в Одеському регіоні, середня вартість 1 м3 складала 3265-3455 грн.

При проведенні товарознавчого дослідження експертом застосовано порівняльний підхід, однак при цьому встановлено, що ціна товару - дрова метрові, суміш твердих порід визначена не у кубічних метрах, як зазначено у таблиці експерта, а в складометрах. Цей фактор істотно впливає на ціну, оскільки на цьому ж сайті зазначено, що 1 складометр дорівнює 0.7 кубічних метрів деревини. Внаслідок цього, вже на невірному застосуванні одиниць виміру зменшено оголошену вартість деревини на 30%. Крім того, експертом-товарознавцем проігноровано витрати, пов?язані із навантаженням, транспортуванням, розвантаженням, штабелюванням. Відповідно до розділу V Договору поставки N? 423 від 17.10.2023, N? 521 від 23.11.2023, N? 522 від 23.11.2023 постачальник зобов?язується завантажити, гранспортувати та розвантажити товар у місці визначеному покупцем. Проте, використані експертом дані про ціни не включають у вартість деревини доставку, яка вираховується окремо. Використовуючи ретроспективний метод дослідження експертом застосовано лише коефіцієнт інфляції та не прийнято до уваги, що дрова паливні є сезонним товаром, і їх ціна істотно зменшується з середини зими.

Проте, стороною обвинувачення обвинуваченим у провину ставиться отримання неправомірної вигоди у розмірі 371 848 грн., що не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, договори на поставку деревини N? 423 від 17.10.2023, N? 521 від 23.11.2023, N? 522 від 23.11.2023 було виконано в повному обсязі належним чином.

Щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Суб?єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України може бути лише розпорядник коштів, тобто особа, до сфери повноважен якої входило укладання договорів поставки та платіжних доручень на перерахування грошових коштів на їх оплату. Тобто виконавцем кримінального правопорушеня передбаченого ст. 191 КК України може бути виключно військова службова особа, яка виконує відповідні повноваження в Одеському квартирно-експлуатаційнои управлінні. Одеське КЕУ є розпорядником бюджетних коштів 3 - го рівня. Посадовою особою управління, якій надано право розпоряджатися бюджетними коштами є начальник Одеського КЕУ. Ані ОСОБА_4 ані ОСОБА_6 не наділені правом підпису документів щодо розпорядження бюджетними коштами, хоча і являються працівниками Одеського КЕУ.

Щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, що є додатком до обвинувального акту у кримінальному провадженні N?0000285 від 28.02.2024, також містить недостовірні та неповні відомості про проведені процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення, що унеможливлює належну реалізацію права на захист обвинувачених.

Недоліки обвинувального акту свідчать не лише про його невідповідність вимогам п.31, п. 5 ч. 2 ст. 291 та ст. 91 КПК України, а й про грубе порушення права обвинуваченого на захист, оскільки позбавляє сторону захисту можливості спростувати висунуте неконкретне обвинувачення наявним алібі та в повній мірі використовувати визначені КПК України інструменти для здійснення свого захисту під час судового розгляду.

Згідно пп. а) п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред?явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, в важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Також Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз?ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред?явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії» N?9783/82 п.79).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Вищевикладені обставини дають підстави для повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні N?0000285 від 28.02.2024.

Відтак просить обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №?0000285 від 28.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 361, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України повернути прокурору через те, що він не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вимоги клопотання підтримав із зазначених вище підстав.

Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала сказане її захисником.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку заявника. Її захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав думку своїх колег.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_7 також підтримали клопотання.

Прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення такого клопотання, покликаючись на те, що обвинувальний акт складений у відповідності до ст. 291 КПК України. Усе обґрунтування клопотання, на її думку, зводиться до незгоди із самим обвинуваченням. Разом з тим, зараз триває стадія підготовчого провадження, а вирішення правильності чи неправильності обвинувачення належить до завдань стадії судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, доходить до таких висновків.

Так, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам статті 291 Кримінального-процесуального кодексу України (надалі - КПК України), з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт закріплено у ч. 2 ст. 291 КПК України. До них належать: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 3 ст. 291 КПК України).

Крім цього, за змістом ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Дослідивши поданий у межах даного кримінального провадження обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що вищевказані вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення були дотримані в тій мірі, яка не перешкоджає суду призначити судовий розгляд.

Зокрема судом встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки. У зв`язку з цим, суд робить висновок про відповідність даного обвинувального акта вимогам чинного законодавства, а також про відсутність у ньому таких недоліків, які б могли стати підставою для його повернення прокурору. При цьому, суд відхиляє доводи захисника наведені у клопотанні про повернення обвинувального акта з наступних підстав.

Щодо твердження захисника про те, що в обвинувальному акті міститься некоректне формулювання обвинувачення, такі не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Зазначене означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 (справа № 273/1053/17, провадження № 51-8914км18), відповідно до якої «кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора».

Своїми доводами про те, що встановлені в обвинувальному акті фактичні дані кримінального правопорушення суперечать формулюванню обвинувачення, захисник фактично порушує питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, які не є предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Щодо питання кваліфікації діяння, суд також зазначає, що відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні обвинуваченою, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів та всіх обставин справи під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження та вирішенні питання правильності кваліфікації діяння.

Окрім того, захисник фактично вказує на недоліки доказів, а не обвинувального акта. І такі недоліки безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу саме цих доказів під час ухвалення остаточного рішення суду.

Зважаючи на викладене, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, підстав для його повернення суд не вбачає, а відтак приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 314-316 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про повернення обвинувального акта - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Час та дата оголошення повного тексту ухвали: 01.10.2025 о 16:50.

Суддя ОСОБА_12