Справа № 306/1780/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/510/21, за апеляційними скаргами прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 та цивільного відповідача ОСОБА_7 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.06.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, неодружений, студент ВСП «Свалявський технічний фаховий коледж НУХТ», несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до Свалявського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області; повідомляти Свалявський РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: куртку жіночу синтетичну зеленого кольору, велосипед жіночий марки «KETTLER ALU- RAD2600» (номер рами 107961) сірого кольору повернуто ОСОБА_10 ; уламок пластику, футляр з-під окулярів, які поміщені в спец. пакети EXPT0214329, EXPT0214327, ГСУ INZ21043284, ГСУ INZ3007153, ГСУ INZ21043282, що знаходяться на зберіганні в Свалявському ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатські області знищено; автомобіль марки «HYUNDAI», моделі «GETZ», д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишено власнику; відеодиск «KAKTUZ» типу CВ R 700mb 80 mix 52x залишено при матеріалах кримінального провадження.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 137840 (сто тридцять сім тисяч вісімсот сорок) грн матеріальної шкоди, 472300 (чотириста сімдесят дві тисячі триста) грн моральної шкоди та 20000( двадцять тисяч) грн за отриманні послуги адвоката.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 6538 (шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн витрат на залучення експертів.

-2-

Згідно вироку ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_9 26.06.2020 приблизно о 22 год 30 хв, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «HYUNDAI», моделі «GETZ», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Сваляви у бік центру с. Неліпино, Свалявського району, у населеному пункті с. Неліпино, поблизу будинку № 25, що по вул. Головній, де дорога пряма в плані, має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, у темну пору доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, діючи всупереч вимогам п. 1.3, 1.5, пп. «а», п. 2.1, п.п. «б» п. 2.3, п. 12.2, 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, будучи самовпевненим, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, а саме, велосипедиста ОСОБА_11 , яка у той час рухалась правим краєм проїзної частини, у попутному з автомобілем напрямку, по його смузі руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, чим самим створив небезпеку для дорожнього руху та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми голови, шийного відділу хребта, грудної клітки, черева та тазу, а саме: закритої черепно-мозкової травми у вигляді субарахноїдальних крововиливів, забою головного мозку; закритої травми шийного відділу хребта, а саме, розриву атланто-оксипітального зчленування та перелому з пошкодженням спинного мозку тіла 4 шийного хребця; закритої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер, забою лівої та розриву правої легені; закритої травми черева у вигляді розриву тканин селезінки; закритої травми тазу, а саме, перелому крижово-клубового зчеплення зліва та уламкового перелому кульшової западини зліва, що супроводжувалася внутрішньою кровотечею, ускладнилася травматичним шоком, що і стало безпосередньою причиною настання її смерті.

Вказані тілесні ушкодження, відповідно до п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995, є тяжкими тілесними ушкодженнями, виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення з прикладанням значної травмуючої сили і є характерними для травми у велосипедиста при фронтальному зіткненні велосипедиста з легковим автомобілем, що рухався, можуть вкладатись у день, коли мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме, 26.06.2020 та знаходяться у прямому причинному зв`язку із причиною настання смерті ОСОБА_11 .

Невиконання ОСОБА_9 вимог п. 12.2, 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме, отриманням ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою її смерть.

В апеляційній скарзі, прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначає проте, що вирок підлягає до зміни через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невірного розв`язання судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 в частині стягнення процесуальних витрат на оплату послуг адвоката в сумі 20000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги прокурору зазначає, що резолютивна частини вироку в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України не містять посилання на ст. 104 КК України, що є обов`язковим. При цьому, в мотивувальній частині вироку в

-3-

обґрунтування звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням як на правову підставу такого звільнення, суд послався на ст. 75, 104 КК України. Просить вирок змінити, вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років; на підставі ст. 75, 104 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити від призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 02 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, передбачені ст. 76 цього Кодексу обов`язки. Окрім того, прокурор вважає, що судом в резолютивній частині зазначено про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 137840 (сто тридцять сім тисяч вісімсот сорок) грн матеріальної шкоди, 472300 (чотириста сімдесят дві тисячі триста) грн моральної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) грн за отриманні послуги адвоката. Однак судом першої інстанції, всупереч положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, не зазначено про рішення щодо цивільного позову, зокрема, щодо формулювання про його задоволення в повному обсязі чи частково, що з огляду на зміст задоволених позовних вимог, дає підстави вважати про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 . Також, на думку прокурора судом першої інстанції безпідставно ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_7 майнової шкоди в розмірі 137840 грн, оскільки в цю суму помилково включено витрати на оплату послуг на адвоката в розмірі 20 000 грн, які не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з чим прокурор вважає за необхідне зазначити про часткове задоволення цивільного позову потерпілого позову ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_12 і стягнення з ОСОБА_7 майнової шкоди в розмірі 117840 грн.

В апеляційній скарзі, цивільний відповідач ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку суду від 30.06.2021 в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 472300 грн, зменшивши її розмір до 200000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги цивільний відповідач посилається на те, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 про стягнення на його користь моральних збитків у розмірі 472300 грн, не відповідає фактичним обставинам справи, змісту положень ст. 1195, 1197 ЦК України, оскільки цивільний позов ОСОБА_10 не містить належних та допустимих доказів заподіяння діями ОСОБА_9 такої шкоди потерпілому. На думку цивільного відповідача, при вирішенні цивільного позову, судом залишено недоведеність потерпілим ступеню та розміру моральних страждань, які б відповідали заявленому розміру відшкодування. Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення повної суми з відповідача, хибно вважаючи, що позивач на власний розсуд обирає відповідача відповідно до ст. 49 ЦПК України. Зазначене суперечить правовій позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц), від 03.10.2018 (справа № 760/15471/15-ц). Посилаючись на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_7 зазначає про наявність підстав для зміни вироку та згоду цивільного відповідача на відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_10 такої шкоди у розмірі 200000 грн.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого, обвинуваченого, законного представника обвинуваченого та цивільного відповідача, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

-4-

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі та заперечила апеляційну скаргу цивільного відповідача; представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та висловив заперечення щодо апеляційної скарги цивільного відповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги цивільного відповідача та прокурора підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України при обставинах вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про те, що мотивувальна та резолютивна частини вироку в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком не містять посилання на ст. 104 КК України, що є обов`язковим.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.05.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (ст. 75-78 КК України), з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК України.

Статтею 104 КК України закріплено відмінні від передбачених ст. 75 КК України види покарання, від відбування яких може бути звільнено неповнолітнього, а також скорочена тривалість іспитового строку, у межах від одного до двох років.

Однак, не врахувавши те, що передбачене ч. 2 ст. 286 КК України кримінальне правопорушення ОСОБА_9 вчинив у неповнолітньому віці та, звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не послався у вироку зокрема у резолютивній частині на положення ст. 104 КК України, що є обов`язковим при звільненні неповнолітнього обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що в свою чергу свідчить про незастосування закону, який підлягає застосуванню.

-5-

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_9 шляхом звільнення його від відбуванням покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76, 104 КК України, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомлятиме цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, - чим не погіршується становище обвинуваченого ОСОБА_9 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність рішення суду першої інстанції у частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 в частині стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 процесуальних витрат на правову допомогу, які безпідставно включено до розміру матеріальної шкоди, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 цього Кодексу. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні дійшла до висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження ( постанова від 17.06.2020, справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20).

-6-

Частиною 1 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Статтею 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Також, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 17.06.2020, справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), дійшла до висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК України та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Враховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 та стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого 20000 грн процесуальних витрат на правову допомогу колегія суддів уважає обґрунтованим.

Однак, згідно з резолютивною частиною вироку судом першої інстанції ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , зокрема, 137840 грн матеріальної шкоди та окремо 20000 грн за отримані послуги адвоката.

Судом першої інстанції за результатами судового розгляду безпідставно ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 137840 грн, оскільки відповідно до поданого цивільним позивачем та його представником позову загальний розмір спричиненої злочином майнової шкоди включав також витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 20000 грн, які відносяться до процесуальних витрат. Таким чином, суд при вирішенні цивільного позову помилково включив у розмір майнової шкоди процесуальні витрати.

При цьому, як встановлено матеріалами кримінального провадження, суд, задовольняючи вищевказану вимогу потерпілого ОСОБА_10 , врахував наданий ним акт виконаних робіт від 01.02.2021 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2020 (т. 2 а.к.п. 19-20), а тому обґрунтовано стягнув вказану суму в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, сума 20000 грн помилково включена судом в розмір відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, а тому така підлягає виключенню з розміру матеріальної шкоди встановленої судом.

Що ж стосується доводів цивільного відповідача, викладених в апеляційній скарзі про неправильне вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди через недотримання вимог розумності, виваженості та справедливості при визначенні її розміру та незалучення судом страхової компанії, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

-7-

Відповідно до положень частини 5 статті !»* КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 цього Кодексу, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З таким рішенням суду першої інстанції не погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 не узгоджується з вимогами розумності і справедливості та не відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілого.

Рішення суду першої інстанції про визначення розміру грошового відшкодування про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди, вмотивовано глибиною та характером пережитих ним душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями неповнолітнього обвинуваченого, істотністю вимушених змін у його житті, який втратив матір (втратив турботу і підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність у вигляді смерті потерпілої, вимушене порушення життєвого ритму, значне погіршення здоров`я батька та його смерть).

Разом з тим, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції визначив розмір цього відшкодування, який не повною мірою відповідає засадам розумності, справедливості, виваженості.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами кримінального провадження, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо. Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

-8-

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_10 , колегія суддів приймає до уваги, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення він втратив матір та батька, який, як наслідок, захворів після смерті дружини. Через втрату близької людини змінився його звичний стиль життя, смерть якої призвела до важких душевних переживань.

Апеляційний суд вважає ці страждання інтенсивними та такими, що вимагають належного відшкодування, однак визначений місцевим судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 472300 грн, є явно завищеним.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи глибину й обсяг заподіяних потерпілим моральних страждань, переживань та життєвих незручностей внаслідок смерті потерпілої ОСОБА_11 , непоправних наслідків у вигляді загибелі потерпілої, колегія суддів уважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково та стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 300000 (триста тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди, що буде достатньою сатисфакцією.

Доводи ж апеляційної скарги цивільного відповідача про незалучення судом належного цивільного відповідача - страхової компанії є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільний позов потерпілим ОСОБА_10 було пред`явлено до ОСОБА_7 , як цивільного відповідача.

Разом з тим, ч. 1 ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача.

Колегія суддів зазначає, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача, не суперечить вимогам ст. 61 та ч. 1 ст. 128 КПК України, у зв`язку з чим посилання цивільного відповідача в цій частині апеляційної скарги також є безпідставними. Така позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 ( у справі №570/3439/16- ц).

Крім того, жодних документів, які б свідчили, що цивільно-правова відповідальність на випадок заподіяння шкоди внаслідок керування автомобілем марки «HYUNDAI», моделі «GETZ», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована, цивільним відповідачем в судовому засіданні не надано і таких матеріали кримінального провадження не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарги прокурора та цивільного відповідача ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги цивільного відповідача ОСОБА_7 та прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

-9-

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.06.2021 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_13 в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 змінити.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_13 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст. 75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомлятиме цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_15 300 000 (триста тисяч) грн в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Виключити з вироку суду вказівку про стягнення з ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_16 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 20000 грн, зменшивши розмір суми відшкодування матеріальної шкоди до 117840 (сто сімнадцяти тисяч вісімсот сорока) грн.

В решті вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.06.2021 щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді