Справа № 740/3405/25
Провадження № 1-кп/740/425/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_6 ,

- обвинувачена ОСОБА_7 ,

- захисник адвокат ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 01.05.2025,

за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Донецьку Донецької області, є громадянкою України, має повну загальну середню освіту, зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах, не працює, займається волонтерською діяльністю (допомагає тваринам), зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

30.04.2025 близько 11 год. 37 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні торгівельної зали магазину роздрібної мережі ТОВ «ВФ Ритейл» Vodafone (), що розташований за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Гоголя, 2 А, прим. 22, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який у подальшому продовжено, переконавшись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала сережку, виготовлену із золота 585-ї проби масою 1,505 г, вартістю 3816,0479 грн, яка була одягнена як прикраса на мочці правого вуха потерпілої ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 , отримавши реальну змогу розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, із місця вчинення кримінального правопорушення зникла, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 3816,0479 грн.

Указаними діями ОСОБА_7 учинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі обвинувачення, та надала показання, що дійсно 30 квітня 2025 року в магазині мобільного зв`язку вона вперше зустріла потерпілу ОСОБА_9 , допомогла їй донести сумки та присісти на стілець. У подальшому вона побачила, що в ОСОБА_9 розстебнулася сережка на вусі, про що вона повідомила потерпілу та запитала, чи може вона застебнути її, на що жінка відповіла, що так. Коли сережка опинилася в руках обвинуваченої, то вона її забрала, а потім вийшла з магазину. Вона відразу зрозуміла, що вчинила неправильно, повернулася до магазину та намагалася знайти ОСОБА_9 , але її вже в приміщенні магазину не було, а тому обвинувачена на наступний день зателефонувала до поліції, повідомила про подію та віддала поліцейським сережку потерпілої. Чому так вчинила, обвинувачена і сама не розуміє, щось найшло, це нетипова її поведінка, можливо вплинув психоемоційний стан, пов`язаний із вживанням препаратів (вона стоїть на певній програмі лікування від наркозалежності). Вона раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу, який одразу сплатила в повному обсязі. Розкаялася, негативно оцінила такі свої дії, обіцяла не допускати подібних вчинків у майбутньому. Просила врахувати умови її життєдіяльності та розвитку, що в неї із самого дитинства непросте життя, вона намагається виправитися. Просила призначити найменшу міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_9 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність.

Крім визнавальних показань обвинуваченої її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.05.2025, згідно з яким ОСОБА_9 повідомила, що 30.04.2025 в обідній час вона зайшла до магазину Vodafone за адресою: вул. Гоголя, 2 А, прим. 22, м. Ніжин, Чернігівська область, та поки вона здійснювала оплату продукції, в неї викрали ювелірний виріб із металу жовтого кольору, а саме сережку;

- протоколом огляду місця події від 01.05.2025, з додатком фототаблицею, згідно з яким оглянуто приміщення магазину Vodafone за адресою: вул. Гоголя, 2 А, прим. 22, м. Ніжин, Чернігівська область;

- протоколом огляду місця події від 02.05.2025 за участі ОСОБА_7 , у присутності понятих, з додатком фототаблицею, відповідно до якого на відкритій ділянці місцевості за адресою: вул. Василівська, навпроти буд. № 52, у м. Ніжині, ОСОБА_7 повідомила, що хоче добровільно видати працівникам поліції ювелірний виріб із металу жовтого кольору сережку;

- висновком експерта від 05.05.2025 № СЕ-19/125-25/6209-ТВ, згідно з яким ринкова вартість 1,5 г золота 585-ї проби у брухті станом на 30.04.2025 становить 3803,37 грн;

- протоколом огляду речі від 08.05.2025 за участі потерпілої ОСОБА_9 , у присутності понятих, з додатком фототаблицею;

- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінознайомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 05.05.2025, відповідного до якого слідчий СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_10 у присутності особи, яка є власником або володільцем відповідних приладів та засобів фіксації ОСОБА_11 (керуюча магазином), здійснив копіювання інформації в електронному вигляді з камер відеоспостереження, розташованих у магазині Vodafone за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколом огляду електронного документа від 05.05.2025, складеним слідчим СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_10 від 05.05.2025, з додатком CD-RW диском, на якому містяться 2 відеозаписи з камер відеоспостереження, розташованих у магазині Vodafone за адресою: вул. Гоголя, 2 А, прим. 22, м. Ніжин, Чернігівська область;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2025 за участі свідка ОСОБА_11 , з додатком довідкою;

- висновком судово-психіатричного експерта від 27.05.2025 № 217, відповідно до якого, зокрема, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на цей час ознак психічного захворювання та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено; у ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, ознак психічного захворювання та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено, вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_7 за її психічним станом на теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не показане; у ОСОБА_7 на теперішній час мають місце ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. На цей час утримання під медичним наглядом у режимі підтримуючої терапії, тому відповідне протинаркотичне лікування їй не показане.

Також стороною обвинувачення надано інші процесуальні документи, зокрема, запити, листи, постанови про призначення експертизи, постанови щодо речових доказів, повідомлення про підозру, які не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України, але є процесуальними документами, поданими для підтвердження правомірності тих чи інших процесуальних дій у межах указаного кримінального провадження.

Надані прокурором докази суд вважає належними і допустимими, а вину обвинуваченої у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною.

Оцінюючи зібрані в справі докази, суд ураховує положення ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Будь-яких інших доказів під час судового розгляду сторони обвинувачення та захисту не надали, жодних заяв/клопотань не заявляли.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з цим відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Так, ч. 4 ст. 185 КК України передбачає відповідальність за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене, зокрема, в умовах воєнного стану.

Об`єктивна сторона злочину проти власності полягає у викраденні чужого майна. Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна таємність. Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб.

Для наявності суб`єктивної сторони таємного викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого або очевидців, за відсутності сторонніх осіб. Обов`язковою ознакою крадіжки є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує право громадян на власність та полягає у протиправному безоплатному вилученні чужого майна і оберненні його на користь винної особи, що завдає шкоди власникові.

При цьому під безоплатністю розуміється вилучення майна на користь винного без еквівалентної заміни, тобто без рівноцінного відшкодування вилучених матеріальних цінностей іншим майном, грошовими коштами або людською працею.

Корисливий мотив при вчиненні злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь.

Таким чином, із суб`єктивної сторони таємне викрадення чужого майна полягає в наявності лише прямого умислу, де винна особа усвідомлює, що протиправно безоплатно вилучає чуже майно і обертає його на свою користь, чим завдає шкоди власникові.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано її дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд ураховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Так, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Перевіряючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07.11.2018 (справа № 297/562/17), згідно з якою щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України вбачається, що активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, передає речові докази, предмети, здобуті злочинним шляхом тощо).

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними обставинами, що пом`якшують покарання і можуть існувати відокремлено одна від одної, на що вказано Верховним Судом у постанові від 07.11.2018 у справі № 297/562/17.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

З урахуванням вищевказаного суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , її стан здоров`я, а саме наявність ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів (синдром залежності), перебування під медичним наглядом у режимі підтримуючої терапії.

Щодо посилання прокурора в судових дебатах на наявність, на його думку, обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченої, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, слід зазначити, що такої обставини в обвинувальному акті не зазначено, і під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення.

При цьому суд керується положеннями ст. 337 КПК України, згідно з якою судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищевказаного суд вважає, що відсутні обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України.

При призначенні покарання суд також ураховує відомості про особу обвинуваченої, а саме те, що вона має повну загальну середню освіту, зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах, не працює, займається волонтерською діяльністю (допомагає тваринам), має місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, з 01.07.2019 звертається за медичною допомогою до лікаря-нарколога в Ніжинське амбулаторне психіатричне відділення лікування залежностей Центру ментального здоров`я КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» з приводу: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності, контрольована залежність», згідно зі ст. 89 КК України - раніше не судима.

Разом з цим суд ураховує досудову доповідь органу пробації, згідно з висновком якої визнано за можливе виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України.

Ураховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, стану здоров`я обвинуваченої, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням відомостей про особу винної, суд вважає, що наявні достатні підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Вищевказані обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і з урахуванням відомостей про особу винної, вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки.

Разом з цим відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд ураховує ставлення обвинуваченої ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що вона повністю визнала свою вину, розкаялася, засуджувала свої дії, обіцяла не повторювати подібного в майбутньому, а також відсутність тяжких наслідків від вчиненого, відсутність жодних претензій майнового характеру потерпілої, якій невдовзі після події повернуто викрадену сережку.

Наведені вище обставини в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та надають підстави для застосування ст. 75 КК України, тому суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, установивши їй іспитовий строк один рік, оскільки виправлення її можливе без реального відбування покарання та ізоляції від суспільства.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченої ОСОБА_7 у період дії іспитового строку відповідно до ст. 76 КК України на неї слід покласти певні обов`язки.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався і відповідного клопотання не надходило до суду.

Цивільного позову в кримінальному провадженні не подано.

У кримінальному провадженні понесено процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 1337,10 грн, які на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання щодо речових доказів та документа слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України та згідно зі ст. 174 цього Кодексу скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2025 року.

Керуючись ст. 2, 22, 26, 100, 122, 124, 337, 369 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1337 (одна тисяча триста тридцять сім) гривень 10 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи.

Речові докази ювелірний виріб із металу жовтого кольору, а саме сережку 585-ї проби вагою 1,505 г залишити у володінні ОСОБА_9 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2025 року, на ювелірний виріб із металу жовтого кольору, а саме сережку 585-ї проби, власницею якої є ОСОБА_9 .

Документ диск для лазерних систем зчитування формату CD-RW, на якому знаходяться записи з камер відеоспостереження в приміщенні торгівельної зали магазину роздрібної мережі ТОВ «ВФ Ритейл» Vodafone, що розташований за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Гоголя, 2 А, прим. 22 залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1