Справа № 591/3108/25
Провадження № 1-кп/591/94/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2025 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №0000014 щодо обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сімферополь АР Крим, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , являючись уродженцем м. Сімферополь, АР Крим, не будучи прихильником української державності, самостійності та незалежності України, перебуваючи під інтелектуальним впливом виховання в дусі комуністичних ідей та імперської російської ідеології, після подій 2014 року вирішив порушити правовий зв`язок з державою Україною, який до того знаходив свій вияв у взаємних правах та обов`язках, та набути громадянство Російської Федерації без позбавлення українського.

З цією метою, ОСОБА_7 , перебуваючи в умовах політичних подій в Україні з початку 2014 року, будучи достовірно обізнаним щодо анексії Криму Російською Федерацією, тобто, насильницького протиправного тимчасового відторгнення більшої частини Кримського півострова, розташованого у межах українських адміністративних одиниць - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, від України та одностороннього незаконного включення їх до складу Російської Федерації на правах суб`єктів федерації - «Республіки Крим» та «міста федерального значення Севастополь», що було проголошено 18.03.2014 (нібито внаслідок так званого «референдуму про статус Криму» 16.03.2014), маючи паспорт громадянина України серійний номер НОМЕР_1 , виданим 27.09.1995 Теплодарським СВМ Центрального РВ УМВС України в Одеській області, отримав паспорт громадянина Російської Федерації.

При цьому ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, військовозобов`язаним, оскільки під час дії воєнного стану за законом мобілізувати можуть такі категорії чоловіків, як придатних за станом здоров`я віком від 25 до 60 років без досвіду військової служби, так і обмежено придатних з досвідом та без досвіду служби, але, не маючи патріотичних переконань, у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів і вигоди, оцінивши обстановку в умовах військового стану, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора вирішив стати на шлях протиправної діяльності та вчинив злочин проти основ національної безпеки України, пов`язаний з державною зрадою, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , як громадянин України, який згідно із

ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше вересня 2024 року, вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) Російської Федерації.

На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , перебуваючи у тимчасово окупованому Російською Федерацією м. Сімферополь АР Крим, добровільно, за власною ініціативою, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників Російської Федерації, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, перейшов на бік ворога, а саме 13 вересня 2024 року уклав контракт з міністерством оборони РФ про проходження військової служби в збройних силах Російської Федерації строком 1 (один) рік.

Після підписання контракту ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, маючи військове звання рядовий, реалізуючи свій злочинний умисел, був направлений до м. Севастополь АР Крим, де був зарахований у список особового складу військової частини № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема гвардійська бригада морської піхоти пункт постійної дислокації ІНФОРМАЦІЯ_2 ), на посаду стрілок. Перебуваючи у зазначеній військовій частині отримав позивний « ОСОБА_8 ».

При цьому, ОСОБА_7 не вчинив жодних дій направлених на ухилення від проходження служби в збройних силах Російської Федерації, або на добровільну здачу в полон Збройним Силам України, та по теперішній час вчиняє дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

В подальшому, ОСОБА_7 близько 12 жовтня 2024 року, (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, перебуваючи на посаді стрілка батальйону морської піхоти НОМЕР_4 бригади морської піхоти військової частини № НОМЕР_2 , приступив до виконання бойових завдань проти Сил оборони України поблизу АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_7 не вчинив жодних дій, направлених на ухилення від проходження служби в збройних силах Російської Федерації або на добровільну здачу в полон Збройним Силам України.

Під час наступу Збройних Сил України, 12.10.2024 ОСОБА_7 був взятий в полон військовослужбовцям Збройних Сил України, тим самим було припинено його протиправну діяльність.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у державній зраді, тобто діянні на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, пояснивши, що паспорт громадянина України отримав давно, у 1995 році. Після цього, отримав паспорт рф, у 2020 році у м.Саки, при цьому написав відмову від громадянства України. Залишивши таку заяву у Федеральній міграційній службі, чекав відповіді, проте так її і не отримав. Інших дій щодо відмови від громадянства України не вчиняв. Долею написаної заяви не цікавився. 13.09.2024 через тяжкий фінансовий стан, перебуваючи у м.Севастополь, добровільно уклав контракт на проходження військової служби у Збройних силах рф. Контракт укладався на рік, на посаду стрілка. У м.Севастополь отримав військову форму, потім їх перевезли до м.Курськ, де видали зброю. Отримав позивні «Большой» та «Сава». Їм повідомили, що вони їдуть у Курськ для захисту території рф від наступу Збройних сил України. При цьому, відмовитись від передислокації було не можна, це був наказ командира. Вони утримували позиції, окопались і стояли на цих точках. 11.10.2024 розпочалось зіткнення зі Збройними силами України, після чого 12.10.2024 його взяли в полон. Опору при взятті в полон він не чинив, отримав контузію. Визнав, що вчинив державну зраду, пояснив, що чітко розуміє суть інкримінованого правопорушення і санкцію, яка загрожує, в разі доведеності його вини.

Оскільки пояснення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, є добровільними у таких своїх позиціях, а також - роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Після допиту обвинуваченого та визначення порядку і обсягу дослідження доказів, ОСОБА_7 було передано в якості військовополоненого державі агресору. У зв`язку із цим ухвалою суду від 03.10.2025 року прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження, відповідно до ст.323 КПК України, у відсутність обвинуваченого (in absentia).

При цьому, судом було враховано те, що відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Крім того, зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Також, суд зважає на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст. 6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.

В даному випадку, наявні у справі документи (щодо розміщення повісток та оголошень про виклик ОСОБА_7 до суду на стадії судового розгляду на офіційних сайтах Зарічного районного суду м.Суми, а також у газеті «Урядовий кур`єр») свідчать про обізнаність ОСОБА_7 щодо продовження розгляду кримінального провадження стосовно нього і можливість здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, які йому інкримінують.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаний, що стосовно нього в суді слухається справа, у подальші судові засідання не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом опублікування повісток про виклик на офіційному сайті Зарічного районного суду м. Суми і в газеті «Урядовий кур`єр».

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Також судовий розгляд відбувався з урахуванням правової позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

За таких обставин та враховуючи, що у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 здійснювалося спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_7 як обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Також кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника. Під час судового розгляду захисник не заперечував щодо продовження судового розгляду за спеціальною процедурою. Крім того, захисник зазначав, що він, як і його клієнт, не заперечує правильність кваліфікації дій обвинуваченого. Також, після обміну клієнта захисник не наполягав на зміні порядку та обсягу дослідження доказів.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.111 КК України, оскільки він вчинив діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В даному випадку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який є несудимим, на обліку в псих- диспансері не перебуває, а також те, що обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Враховуючи такі відомості, суд вважає, що в даному випадку основне покарання ОСОБА_7 слід призначити в межах, встановлених санкцією статті, за якою його визнано винуватим, у виді позбавлення волі. Крім того, слід призначити й додаткове покарання у виді конфіскації, що передбачено санкцією ч.2 ст.111 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 395 КПК, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацієюмайна.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 слід обчислювати з дня його затримання для відбування покарання за даним вироком.

Строк додаткового покарання ОСОБА_7 у виді конфіскації майна обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На даний вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Виконання вироку суду в частині публікації в газеті «Урядовий кур`єр» покласти на прокурора.

Судді