Провадження №1-кп/638/884/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду кримінальне провадження №0001026 від 03.09.2024 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків похилого віку, працевлаштованого у ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » фахівцем зі страхування та у ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » водієм, є особою з інвалідністю 3 групи, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

03 вересня 2024 року приблизно о 13 годині 05 хвилин ОСОБА_6 керував власним технічно справним автомобілем «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони вул.Домобудівельна у напрямку вул.Академіка Синельникова м.Харкова.

Під час руху в районі 491 км + 500 м вказаної автодороги ОСОБА_6 , діючи необережно, при зміні напрямку свого руху ліворуч для здійснення повороту на підприємство іподрому « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який розташований біля будинку АДРЕСА_2 , рухаючись зі швидкістю руху приблизно 16 км/год, не надав дорогу автомобілю «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку з перевищенням швидкості руху в зоні дії дорожнього знаку 3.29 Розділу 33 Правил дорожнього руху «Обмеження максимальної швидкості» в напрямку вул.Домобудівельної, чим порушив вимоги п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що не буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

-10.4 «перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку»

та допустив зіткнення з вказаним автомобілем «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 ..

Внаслідок дорожньо-транспортної події водій автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_5 помер в лікарні, а пасажир вказаного автомобілю «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-17/227-ОКЛ/24 від 18.10.2024 року у зв`язку із подією ІНФОРМАЦІЯ_6 причиною смерті водія ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стала тупа сукупна травма тіла у вигляді ушкоджень: голови: крововиливи у м"які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобно-тім`яній ділянці, справа та зліва; тулуба: закриті переломи 8,9 ребер по лопатковій лінії, з крововиливом у плевру; крововиливи у тканину легень, у прикореневих ділянках; перелом остистого відростку 7 шийного хребця з крововиливом у м"язи; кінцівок: садно по зовнішньо-бічній поверхні лівого колінного суглобу; синець по тильній поверхні лівої стопи, яка ускладнилась розвитком гострого порушення мозкового кровообігу, що стало безпосередньою причиною смерті, на тлі гострої гнійної бронхопневмонії.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №09-1567/2024 від 28.10.2024 року у зв`язку із подією 03.09.2024 року у пасажира ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , встановлена закрита тупа травма правої стопи у вигляді перелому V плеснової кістки без суттєвого зміщення не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров"я понад трьох тижнів (21 день) і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_6 виразились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони вул.Домобудівельної у напрямку вул.Академіка Синельникова м.Харкова, в районі 491 км + 500 м вказаної автодороги при зміні напрямку руху ліворуч для здійснення повороту на підприємство іподрому « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який розташований біля буд. АДРЕСА_2 , не надав дорогу зустрічному автомобілю «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з перевищенням швидкості руху, та допустив з ним зіткнення, що призвело до вищевказаних тяжких наслідків.

Дії водія ОСОБА_6 згідно з висновком комплексної судової експертизи відео, зкукозапису та автотехнічної експертизи №КСЕ-19/121-24/33742 від 21.11.2024 року та автотехнічної експертизи СЕ-19/121-24/35081-ІТ від 27.11.2024 року перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся, засуджував свою поведінку, жалкував про трагічні наслідки ДТП та просив пробачення у потерпілих за вчинене. Повідомив, що причиною ДТП уважає недотримання ним та водієм ОСОБА_13 правил безпеки дорожнього руху, визнає, що не зміг розрахувати свій маневр та не знав, що будуть такі наслідки. Також повідомив, що 03.09.2024 року приблизно о 13 годині 40 хвилин, час точно не пам`ятає, їхав з Олексіївки у бік Черкаської Лозової. Погода була ясна, було дві полоси руху, по одній у кожну сторону, тільки там, де заправка було полоса для розгону. Під час руху йому необхідно було повертати ліворуч, до конюшні. Майже зупинився, бачив, що далеко їхала автівка, але на далекій відстані. Як потім з`ясувалось, це був автомобіль потерпілого «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Потім повернув наліво у бік повороту на швидкості трохи більше 10км/год, майже зупинився, але продовжив рух. При цьому повернув голову наліво у бік повороту, після чого знову повернув голову у бік дороги та побачив перед собою автівку, яка їхала на шаленій швидкості. Все відбувалось дуже швидко, за секунду. При цьому вказує, що до повороту голови у бік дороги лівим колесом трішки заїхав на зустрічну смугу, а після того як побачив транспортний засіб, що на нього їхав, натиснув на гальма, після чого відбувся удар. Визнає, що не зміг визначитись зі швидкістю руху вказаного транспортного засобу, також розраховував на дотримання правил дорожнього руху іншими учасниками. Після зіткнення через 3-10 секунд до нього підійшли хлопці з конюшні (їх було чоловік 6), відкрили двері, запитали чи живий, після чого пішли надавати допомогу до іншого транспортного засобу. Він вийшов з машини, сів на бетонну плитку та сидів там, оскільки удар був сильний та приходив до тями після нього, вважає, що отримав струс мозку. У день події він приймав участь у слідчих діях, забрали автомобіль, відвезли його до наркологічного центру, після чого повернувся додому вже о 21 годині. На наступний день як став відомий номер телефону потерпілої, його дружина зателефонувала та запропонувала допомогу, від якої дружина ОСОБА_12 відмовилась. З потерпілою ОСОБА_8 почали спілкуватись пізніше, коли з`явилась інформація про номер її телефону, спілкування було не дуже приємне, тому просив в подальшому спілкуватись свого захисника. Зустрілись з нею вже у суді, вибачався за скоєне, виражав своє співчуття, їздив на цвинтар до померлого. Після засідання з потерпілою ОСОБА_8 ніяких конфліктів не було. Він пропонував їй надати номер картки, щоб почати перераховувати кошти на відшкодування, однак остання від отримання коштів відмовилась. З потерпілим ОСОБА_9 особисто не спілкувався, але вказує йому погрожували та через людину казали, що в нього будуть великі проблеми. Просив суворо його не карати, не позбавляти волі, щоб мати змогу відшкодувати завдану шкоду потерпілим, при вирішенні цивільних позовів поклався на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , повідомив, що 03.09.2024 року після обіду їхали з боку ОСОБА_14 у бік ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , при цьому ОСОБА_12 сидів за кермом, він - справа на пасажирському сидінні, а ОСОБА_16 - на задньому сидінні. Погода була ясна, обмежень видимості не було. На спідометр не дивився, але по відчуттям їхали зі швидкістю 100-110 км/год. Пасками безпеки не були пристебнуті через особливість несення військової служби. Їхали по своїй смузі руху, після того, як побачили, що автівка Рено Мастер повертає у бік конюшні на їхню смугу (хто був за кермом не бачив), почали ухилятись від зіткнення. При цьому не відчув, щоб ОСОБА_12 почав гальмувати. Побачив фактично вже перед собою кузов вказаного автомобіля. Не бачив, щоб водій автомобіля Рено намагався гальмувати, щоб їх пропустити. Фактично вважає, що Рено вдарив їх у бокову частину своєю лівою стороною, коли вони почали уходити вправо від зіткнення. Після удару їхня автівка почала перевертатись. На першому перевертанні ОСОБА_17 вилетів. Вказує, що також отримав пошкодження внаслідок ДТП. ОСОБА_16 вибіг з автівки та намагався його дістати. Підбіг ще хлопець, допомагав його діставати. Після чого приїхала швидка. Вказує, що обвинувачений до них на місці події не підходив, після події на зв`язок не виходив, не телефонував, допомогу не пропонував, не вибачався пробачення не просив. Цивільний позов уточнив в судовому засіданні та просив стягнути з обвинуваченого 400 майнової шкоди та 400 000 моральної. Зазначив, що після події ДТП лікувався 14 днів, потім місяць відпустки був, після чого лікувався ще 14 днів та ще 30 днів був у відпустці. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 , повідомила, що знає, що обвинувачений виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого відбулось зіткнення та її син впав в кому та помер. Вказує, що обвинуваченому вона телефонувала та запитувала чому він не вибачився, не дізнався як її син. Вказує, що на переконання обвинуваченого саме її син винуватий у події ДТП, оскільки він їхав на великій швидкості та не гальмував. Просила обвинуваченого приїхати на цвинтар. Також вказує, що ОСОБА_6 пропонував їй кошти, від яких вона відмовилась. Карту йому не давала, оскільки не хотіла отримувати від нього кошти. При призначенні покарання поклалась на розсуд суду. Просила стягнути з обвинуваченого на її користь суму моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень, в обгартування чого посилалась на завдання їй душевних страждань та неможливість повернення її сина, а також погіршення її стану здоров`я.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 , повідомила, що 03.09.2024 року їй зателефонували та повідомили, що її чоловік ОСОБА_17 потрапив у ДТП. Повідомили також, що живий, але у тяжкому стані, в комі. Після чого зателефонувала матері його, оскільки він з нею мало спілкувався, не зовсім дружні у них були стосунки, подекуди надавав матері допомогу, але нічого не розповідав, а вона сама з мамою чоловіка на той час взагалі не спілкувалась. Вони з мамою приїхали до шпиталю і там вже дізнались про його стан, який був вкрай тяжким, лікарі шансів вже не давали. Ознак життя у нього вже не було. 11.09.2024 року їй зателефонували та повідомили, що у чоловіка зупинилось серце. Більше нічого про обставини події їй не відомо. Спочатку їй телефонувала дружина обвинуваченого, пропонували якусь допомогу, ліки, але вона відмовилась та казала, що нічого не потрібно, щоб молились, щоб він був живий. Щодо призначення покарання поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_18 під час допиту повідомив, що з обвинуваченим та потерпілими не знайомий. Їхав зі сторони ОСОБА_19 по окружній у бік Циркунів. Сам момент удару та рух транспортних засобів до зіткнення не бачив, бачив лише здалеку куряву зліва та як людина летіла, після чого впала та вдарилась об землю. Під`їхали ближче, зупинились, вийшли з автівки, підбіг до хлопця, почав міряти йому пульс. Викликав швидку допомогу. Бачив як пікап стояв на узбіччі, а на проїзній частині - був з будкою. Хлопець, який їхав з ним, побіг до пікапу допомагати, доставати пасажира через вікно.

Від допиту іншого свідка прокурор, а в подальшому і захисник обвинуваченого відмовились, клопотань від сторони захисту про допит в судовому засіданні будь-яких осіб до суду не надходило.

Допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідка, дослідивши письмові докази, оглянувши відеозапис, суд дійшов наступного висновку.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, зокрема.

Окрім показів потерпілого ОСОБА_20 свідка, наданих в судовому засіданні, винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2024 року (з фототаблицею та схемою), згідно якого слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Харківській області майором поліції ОСОБА_21 проведено огляд з 14.40 год. до 16.30 год. за участю слідчого та двох понятих, в присутності водія ОСОБА_6 .. Огляд здійснювався у ясну погоду при температурі 26С в напрямку від вул.Академіка Синельникова до вул.Домобудівельна. До початку огляду обстановка на місці ДТП не змінювалась. Оглядом встановлено, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться: автодорога «Київ-Харків-Довжанський» 491 км + 500 м. Загальний стан видимості дороги 500м., зона видимості елементів проїжджої частин и з робочого місця водія 500м, при денному світлі 500м.. Оглядовість із кабіни водія на смузі руху автомобіля праворуч 400м, ліворуч 400м. Видимість конкретної перешкоди 500м. Положення транспортних засобів на місці пригоди: автомобіль «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 на проїзній частині в напрямку вул.Ак.Синельникова, а за ним на правому узбіччі розташований автомобіль «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Сліди юзу від автомобіля «MITSUBISHI L200» на узбіччі на відстані лівий 20,3м., правий 20,0м. Протокол та схему до нього ОСОБА_6 підписав, заперечень щодо неправильності складання або порушення процесуальних прав ним не заявлено;

- даними протоколу слідчого експерименту від 23.11.2024 року з фототаблицею, проведеного слідчим СУ ГУНП в Харківській області 23.11.2024 року в період часу з 11 год. 30 хв. до 13 год. 30 хв. за участю ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , у присутності двох понятих, під час якого ОСОБА_6 експериментальним шляхом на місці ДТП, розташованому на автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» 491 км +500м, повідомив механізм ДТП, яке мало місце 03.09.2024 року за участю транспортних засобів «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- висновком експерта №8328/8329 від 25.10.2024 року, згідно якого першопочатково автомобіль «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись, лівою стороною переднього бамперу контактував з лівим переднім крилом автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався та наближався до автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 у зустрічному напрямку. В момент первинного контакту кут між повздовжніми осями автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 складав приблизно 170 градусів. В даному випадку мало місце зустрічне кутове зіткнення автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Місце зіткнення автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 було розташовано на смузі руху останнього, в районі початку утворення осипу скла та пластика біля кінцевого положення автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Встановити розташування місця зіткнення вказаних транспортних засобів на проїзній частині із розмірними характеристиками відносно меж проїзної частини експертним шляхом не представилось можливим. Вирішити питання з якою швидкістю рухалися автомобіль «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 в момент їх первинного контакту експертним шляхом не представилось можливим;

- висновком експерта за результатом проведення комплексної судової експертизи відео, звукозапису та автотехнічної експертизи №КСЕ-19/121-24/33742 від 21.11.2024 року, згідно висновків якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.12.3, 12.6ґ), 12.9 б) Правил дорожнього руху. В умовах даної події водій автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху. Відповісти на питання чи мали водії ОСОБА_6 і ОСОБА_12 технічну можливість запобігти пригоді шляхом виконання Правил дорожнього руху України у відношенні водія ОСОБА_12 не є можливим. У діях водія автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з настанням даної пригоди. Відповісти на питання чи маються в діях водіїв ОСОБА_6 , ОСОБА_12 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної події у відношенні водія ОСОБА_12 не є можливим. Відповісти на запитання де по відношенню до місця зіткнення автомобіль «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 почав маневрувати не є можливим. Відповісти на запитання яку відстань з моменту початку маневру до зіткнення проїхав автомобіль «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та який час руху з моменту початку маневру до моменту зіткнення не є можливим. Місце зіткнення автомобілів «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилося на проїзній частині на смузі руху від вул.Академіка Синельникова до вул.Домобудівельна (смузі руху автомобіля «MITSUBISHI L200») в районі розташування переднього лівого габариту автомобіля «RENAULT MASTER» в його кінцевому положенні. Середня швидкість руху автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 безпосередньо перед зіткненням та в момент зіткнення складала приблизно 127км/год. Середня швидкість руху автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 безпосередньо перед зіткненням складала приблизно 16км/год. Встановити швидкість руху автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент зіткнення не є можливим. У наданих на дослідження відеофонограмах з файлів «WS 32_ch13_0420_0445.mp4» та «WS 32_ch15_0420_0440.mp4», що зафіксовані на карті пам`ті «Team micro SD 32 GB», ознак монтування чи іншого втручання не виявлено.

- висновком експерта за результатом проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-24/35081-ІТ від 27.11.2024 року, згідно висновків якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.12.3, 12.9 б) та дорожнього знаку 3.29 Розділу 33 Правил дорожнього руху. В умовах даної події водій автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху. В умовах даної події водій автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 з моменту виникнення небезпеки для руху за умови своєчасного гальмування та руху з допустимою для даної ділянки дороги швидкістю руху мав технічну можливість попередити зіткнення. У діях водія автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної пригоди. У діях водія автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.3, 12.9б) та дорожнього знаку 3.29 Розділу 33 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної пригоди. Місце зіткнення автомобілів «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилося на проїзній частині на смузі руху від вул.Академіка Синельникова до вул.Домобудівельна (смузі руху автомобіля «MITSUBISHI L200») в районі розташування переднього лівого габариту автомобіля «RENAULT MASTER» в його кінцевому положенні;

- висновком експерта №12-17/227-ОКЛ/24 від 18.10.2024 року, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_12 , 1991 р.н., з урахуванням відомих обставин справи, даних медичної документації, у гр. ОСОБА_12 мала місце тупа сукупна травма тіла у вигляді наступних ушкоджень: голови: крововиливи у м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобно-тім`яній ділянці, справа та зліва; крововилив під м`які мозкові оболонки в лобно-тім`яній ділянці, справа та зліва; тулуба: закриті переломи 8, 9 ребер по лопатковій лінії, з крововиливом у плевру; крововиливи у тканину легень, у прикореневих ділянках; перелом остистого відростку 7 шийного хребця з крововиливом у м`язи; кінцівок: садно по зовнішньо-бічній поверхні лівого колінного суглобу; синець по тильній поверхні лівої стопи. Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів, вірогідно, в строк та при обставинах, вказаних в наданій документації, за механізмом удару-струсу, більш конкретно судити про механізм утворення зазначених тілесних ушкоджень буде можливо після проведення комплексної та автотехнічної судово-медичної експертиз. Причиною смерті гр. ОСОБА_12 стала тупа сукупна травма тіла у вигляді зазначених вище ушкоджень, яка ускладнилась розвитком гострого порушення мозкового крововиливу, що стало безпосередньою причиною смерті, на тлі гострої гнійної бронхопневмонії. Зазначена травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. При судово-медичному дослідженні крові трупа гр. ОСОБА_12 етиловий та інші спирти не виявлені, даних про наявність чи відсутність в організмі ОСОБА_12 алкоголю чи наркотичних речовин в наданій документації не мається. Кров від трупа належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В;

- висновком експерта №09-1567/2024 від 28.10.2024 року, згідно якого у гр. ОСОБА_9 була встановлена закрита тупа травма правої стопи у вигляді перелому основи V плесневої кістки без суттєвого зміщення; пошкодження капсульно-зв`язувального апарату лівого колінного суглоба, синовіїт, що обумовило до проведення оперативного втручання «пункція лівого колінного суглоба, видалено 15 мл синовіальної рідини, забарвленою кров`ю, ас пов`язка». Ці ушкодження могли утворитись від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар чи удар-здавлення в строк не пізніше дати звернення в лікувальну установу, де й ули встановлені. Приймаючи до уваги характер ушкоджень, що були встановлені у гр. ОСОБА_9 , а також умови обставин події, що викладені у фабулі постанови, не виключена можливість отримання цих тілесних ушкоджень в умовах ДТП 03.09.2024 року. За ступенем тяжкості встановлена у гр. ОСОБА_9 закрита тупа травма правої стопи у вигляді перелому основи V плесневої кістки без суттєвого зміщення не є небезпечним для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Встановлена у гр. ОСОБА_9 пошкодження капсульно-зв`зувального апарату лівого колінного суглоба, синовіїт належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткостроковий розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). В провадження судово-медичного експерта не було надано результати токсикологічного дослідження крові/сечі із метою виявлення алкоголю;

- висновком експерта №7188/8199 від 25.10.2024 року, згідно якого на момент експертного огляду ходова частина автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилась у технічно несправному та непрацездатному стані. Технічно несправний та непрацездатний стан ходової частини автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 полягає у деформації зовнішньої закраїни особу лівого переднього колеса та його розгерметизації. Несправності елементів ходової частини автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди.. До дорожньо-транспортної пригоди ходова частина автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 виконувала свої функції (забезпечувала зменшення динамічного навантаження, яке передається від коліс на кузов автомобіля, його стійкість, плавність ходу та гасіння коливань кузову) та знаходилась у працездатному стані;

- висновком експерта №7186 від 25.10.2024 року, згідно якого на момент експертного огляду, а відповідно і до дорожньо-транспортної пригоди, робоча гальмова система автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 виконувала свої функції (зниження швидкості руху транспортного засобу) та знаходилась у працездатному стані;

- висновком експерта №7187 від 25.10.2024 року, згідно якого на момент експертного огляду, а відповідно і до дорожньо-транспортної пригоди, рульове керування автомобіля «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 виконувало свої функції (зміна напрямку руху керованого транспортного засобу при повороті рульового колеса у відповідну сторону) та знаходилось у працездатному стані;

- висновком експерта №7192/8200 від 25.10.2024 року, згідно якого на момент експертного огляду ходова частина автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась у технічно несправному та непрацездатному стані. Технічно несправний та непрацездатний стан ходової частини автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 полягає у відсутності надлишкового тиску повітря в шинах всіх коліс, деформації та руйнуванні деталей підвіски лівого заднього колеса, пошкодженні вказаних шин, деформації та руйнування їх ободів. Несправності елементів ходової частини автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди. До дорожньо-транспортної пригоди ходова частина автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 виконувала свої функції (забезпечувала зменшення динамічного навантаження, яке передається від коліс на кузов автомобіля, його стійкість, плавність ходу та гасіння коливань кузову) та знаходилась у працездатному стані;

- висновком експерта №7205/8201 від 25.10.2024 року, згідно якого на момент експертного огляду робоча гальмова система автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась у несправному та непрацездатному стані. Несправний та непрацездатний стан робочої гальмової системи автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 полягає у порушенні герметичності із-за руйнування гальмового шлангу, що живить гальмовий механізм лівого заднього колеса. Дані несправності мають неексплуатаційний характер та утворились в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди. На момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмова система автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась у працездатному стані та виконувала свої функції (зниження швидкості руху транспортного засобу);

- висновком експерта №7206 від 25.10.2024 року, згідно якого на момент експертного огляду, а відповідно і до дорожньо-транспортної пригоди рульове керування автомобіля «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 виконувало свої функції (зміна напрямку руху керованого транспортного засобу при повороті рульового колеса у відповідну сторону) та знаходилось у працездатному стані;

- даними відеозаписів «WS 32_ch13_0420_0445.mp4» та «WS 32_ch15_0420_0440.mp4», що зафіксовані на карті пам`ті «Team micro SD 32 GB», які були досліджені в судовому засіданні. Переглядом відеозапису «WS 32_ch13_0420_0445.mp4» встановлено, що у момент часу «03.09.2024 року о 13:04:24» згідно із таймером на відеоряді в полі зору відеокамери з"являється автомобіль білого кольору, який рухається справа наліво відносно напрямку зйомки. При подальшому перегляді у момент часу «03.09.2024 року 13:04:25» згідно з таймером на відеоряді в полі зору відеокамери з`являється автомобіль темного кольору, який рухається зліва направо відносно напрямку зйомки, в цей момент передня частина автомобіля білого кольору зникає з поля зйомки за стелою, розташованою збоку від заїзду на майданчик. Далі вказані автомобіля наближаються один до одного, при цьому передня частина автомобіля білого кольору знову з`являється в полі зйомки з-за стели і видно, що даний автомобіль маневрує ліворуч відносно його напрямку руху. Автомобіль темного кольору за час зближення також маневрує праворуч, відносно його напрямку руху. Приблизно у момент часу «03.09.2024 року 13:04:25» відбувається зіткнення вказаних автомобілів. Під час зіткнення автомобіль білого кольору зупиняється в місці зіткнення, а автомобіль темного кольору продовжує рухатись і у момент часу «03.09.2024 року 13:04:26» згідно із таймером на відеоряді зникає з поля зйомки. Далі до кінця зйомки автомобіль білого кольору стоїть на проїзній частині, а мимо нього в обох напрямках рухаються транспортні засоби. Переглядом відеозапису «WS 32_ch15_0420_0440.mp4» встановлено, що у момент часу «03.09.2024 року 13:04:23» згідно із таймером на відеоряді з-за огорожі та дерев в полі зору відеокамери з"являється автомобіль білого кольору, який рухається справа наліво відносно напрямку зйомки. При подальшому перегляді у момент часу «03.09.2024 року 13:04:26» згідно із таймером на відеоряді в полі зору відеокамери з-за кута будівлі з"являється автомобіль темного кольору, який рухається зліва направо відносно напрямку зйомки коло червоного кольору, в цей момент видно, що автомобіль білого кольору маневрує ліворуч відносно його напрямку руху. Далі вказані автомобілі наближаються один до одного і приблизно у момент часу «03.09.2024 року 13:04:26» згідно із таймером на відеоряді відбувається зіткнення вказаних автомобілів. Під час зіткнення автомобіль білого кольору продовжує рухатись і у момент часу «03.09.2024 року 13:04:26» вникає з поля зйомки, а над огорожею піднімається хмара пилу. Далі до кінця зйомки автомобіль білого кольору стоїть на проїзній частині, а мимо нього в обох напрямках рухаються транспортні засоби.

У матеріалах провадження містяться відомості про усі речові докази, які були долучені до провадження. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також судом досліджено: витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001026 від 03.09.2024 року, заяву та розписку директора підприємства іподрому « ІНФОРМАЦІЯ_4 », висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_6 , протоколи огляду та затримання транспортного засобу від 03.09.2024 року, копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , копію свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , копію технічного талону транспортного засобу та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рапорт інспектору ЧЧ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_22 від 03.09.2024 року, постанови про визнання речових доказів від 04.09.2024 року та від 05.09.2024 року, ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12.09.2024 року про накладення арешту на майно, протокол огляду предмету від 05.09.2024 року, ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10.10.2024 року про тимчасовий доступ до речей та документів, протоколи тимчасового доступу до речей та документів від 18.10.2024 року, описи речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 18.10.2024 року, копію медичної картки стаціонарного хворого №4175 відносно ОСОБА_9 , копію медичної картки стаціонарного хворого №4174 відносно ОСОБА_16 , акт приймання-передачі транспортних засобів і техніки, висновок експерта №09-1568/2024 від 25.10.2024 року, акти здачі-приймання висновків експертів, довідки про витрати на проведення експертиз, постанову про зміну групи прокурорів від 17.02.2025 року, протокол огляду транспортного засобу від 11.10.2024 року, матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , а також копії документів, наданих потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до позовних заяв, довідку військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2025 року про нараховане грошове забезпечення.

Крім того, судом досліджено постанову прокурора Харківської обласної прокуратури від 29.11.2024 року про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження та недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 85-89 КПК України судом не встановлено.

В даній справі порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій дотриманий, про що власне свідчать надані стороною обвинувачення копії постанов слідчого, протоколів, копії ухвал слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як наслідок, суд сприймає надані стороною обвинувачення докази (протоколи, постанови, висновки експертиз та інші), як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст.91 КПК України та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

Здійснюючи перевірку вказаних висновків, як джерел доказів, на предмет можливості їх використання у кримінальному провадженні, суд встановив, що вони були отримані із дотриманням норм КПК України. Вказані документи підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.

З огляду на викладене, вищезазначені докази суд вважає належними та допустимими, оскільки прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, отримані у порядку, передбаченому КПК України, показання свідка та потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом.

Відповідальність за ст.286 КК України диференційована залежно від тяжкості наслідків, які настали.

Так, кримінальна відповідальність за ч.2 ст.286 КК України настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяло тяжке тілесне ушкодження. При цьому, злочином може бути визнано лише протиправне, суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Звідси одним з елементів складу злочину може бути визнано певну поведінку людини, свідомий та вольовий вчинок, а не певний стан особи.

При цьому, коли порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту викликає наслідки, які передбачені різними частинами ст.286 КК України скоєне кваліфікується лише за тією частиною статті, яка передбачає відповідальність за більш тяжкі наслідки.

ВС ККС у постанові від 21.08.2019 р. у справі № 682/956/17 вказав, що злочин, передбачений ст.286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст.286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Також, відповідно до усталеної судової практики у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2023 року (справа №686/8695/20, провадження №51-898 км 23) звертав увагу на те, що за результатами перегляду вироку суду відносно ОСОБА_9 в касаційному порядку, де, окрім вищенаведеного зазначено, що у випадку, якщо ДТП виникла за участі декількох водіїв, наявність чи відсутність у їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто, з`ясування ступеню участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

При цьому, слід зазначити, що частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових, юридично значущих ознак та визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 та спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 виразились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони вул.Домобудівельної у напрямку вул.Академіка Синельникова м.Харкова, в районі 491 км + 500 м вказаної автодороги при зміні напрямку руху ліворуч для здійснення повороту на підприємство іподрому « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який розташований біля буд. АДРЕСА_2 , не надав дорогу зустрічному автомобілю «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з перевищенням швидкості руху, та допустив з ним зіткнення, що призвело до вищевказаних тяжких наслідків.

Дії водія ОСОБА_6 згідно з висновком комплексної судової експертизи відео, зкукозапису та автотехнічної експертизи №КСЕ-19/121-24/33742 від 21.11.2024 року та автотехнічної експертизи СЕ-19/121-24/35081-ІТ від 27.11.2024 року перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП.

При цьому розглядом провадження встановлено, що в умовах даної дорожньої обстановки у обвинуваченого була достатня видимість елементів дороги та відсутність перешкод технічного характеру для виконання порушених ним вимог правил безпеки дорожнього руху, що призвели до ДТП.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України - є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, намагання відшкодувати потерпілій завдану шкоду.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність. Жалкував про трагічні наслідки ДТП, вибачався перед потерпілими за свою протиправну поведінку. Також суд враховує намагання обвинуваченого відшкодувати потерпілій ОСОБА_8 завдану шкоду, однак остання відмовилась від отримання коштів, про що подала до суду відповідну заяву.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину та батьків похилого віку, є особою з інвалідністю, працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_9 » не звертався, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_10 » не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, враховуючи встановлене судовою експертизою порушення ОСОБА_12 Правил дорожнього руху до настання дорожньо-транспортної пригоди, дії якого з технічної точки зору перебували в причинно-наслідковому зв"язку з подією ДТП, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі.

Однак суд вважає, що обвинувачений не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_6 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Також обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не затримувався та запобіжний захід відносно нього не застосовувався.

Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 1 000 000 гривень, в обґрунтування якого зазначає, що вона є матір`ю померлого внаслідок ДТП ОСОБА_12 , внаслідок вчинення злочину їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях через втрату сина, що виразилось у негативних змінах у її житті та погіршенні стану здоров"я, психологічній травмі, відчутті постійної туги, депресії, безсонні та втраті спокою. Втрата сина вплинула на її стосунки з іншими людьми, відчуває себе ізольованою від світу та життя втратило сенс. Емоційний стан також впливає на здатність працювати та виконувати повсякденні обов`язки, відчуває постійну втому та апатію, що ускладнює її життя, не може знайти спосіб впоратися з болем.

Потерпілим ОСОБА_9 також подано цивільний позов до ОСОБА_6 , в якому просить, з урахуванням уточнень, наданих в судовому засіданні, стягнути з останнього матеріальну шкоду у розмірі 400 000 гривень та моральну шкоду у розмірі 400 000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що кримінальним правопорушенням йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він був вимушений тричі лікуватись в лікарнях в умовах стаціонару, переніс дві операції. Після першої тиждень неможна було вставати з ліжка, після чого місяць вимушений був пересуватись на мілицях. Після події стан здоров"я різко погіршився. Також вимушений був приймати участь у слідчих діях, що призвело до додаткових переживань. Вказує, що потребує додаткових зусиль для відновлення свого стану. Також зазначає, що правопорушенням йому вчинено майнову шкоду, яка полягає в тому, що протягом майже трьох місяців він знаходився на лікарняному, у нього були зняті премії та надбавки, втрати по грошовому забезпеченню складають більш ніж 400 000 гривень. Також він був вимушений витрачати власні кошти на ліки та обстеження.

За приписами ст.128 КПК України особа, якій злочином завдано майнової та/або немайнової (моральної) шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

За приписами ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В п.п. 8, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Виходячи з обставин справи, принципів розумності та справедливості, враховуючи перенесені потерпілими моральні та фізичні страждання внаслідок вчинених обвинуваченим протиправних дій, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь та тривалість душевних та фізичних страждань потерпілих а також те, що потерпілій ОСОБА_8 було завдано моральних страждань з огляду на незворотність смерті сина та неможливість відновлення життя. Одночасно суд також враховує матеріальний стан обвинуваченого, тому, керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, беручи до уваги зазначені вище обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи порушення правил дорожнього руху як водієм ОСОБА_6 , так і водієм ОСОБА_12 , суд приходить до переконання, що з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 підлягає стягненню 10 000 гривень, а на користь потерпілої ОСОБА_8 - 300 000 гривень в рахунок погашення моральної шкоди.

Щодо вимог ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди у розмірі 400 000 гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За змістом ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4175 ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_11 » в період з 03.09.2024 року по 12.09.2024 року. Пацієнт виписаний в задовільному стані в в/ч НОМЕР_3 . За рішенням ТВЛК потребує відпустки для лікування на 30-ть календарних днів.

Згідно листа ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » від 28.10.2024 року ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної травматології та відновної хірургії з 19.10.2024 року.

Потерпілим також надано до суду разом з позовною заявою зворотній бік медичного документу, встановити належність якого ОСОБА_9 не вбачається можливим.

Проаналізувавши положення ст. ст. 22, 1195, 1197 ЦК України, суд зазначає, що шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами ст.1197 ЦК України); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, передбачений Наказом ІНФОРМАЦІЯ_13 №260 від 07.06.2018 року, яким передбачено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, ІНФОРМАЦІЯ_14 та деяким іншим особам.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

При цьому, пунктами 2 та 4 статті 9 вищевказаного Закону визначено склад грошового забезпечення, до якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

В підтвердження заявленого розміру шкоди цивільним позивачем (його представником) надано до суду довідку про розмір отриманої винагороди за період з 01.09.2024 року по 28.02.2025 року.

Разом із тим, при зверненні до суду з позовом, а також в подальшому в ході судового розгляду кримінально провадження потерпілим ОСОБА_9 (його представником) не було надано ні довідки про доходи за період, що передував події ДТП, ні відповідний висновок з визначенням процента втрати ним працездатності.

Також матеріали провадження не містять підтверджень придбання позивачем ліків та оплати ним проведеного лікування та обстеження у зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 3 (три) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз ННЦ « ІНФОРМАЦІЯ_15 » Міністерства юстиції України у загальному розмірі 54 902 гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз ІНФОРМАЦІЯ_16 у загальному розмірі 17 412 гривень 60 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 суму моральної шкоди у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 суму моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Речовий доказ - «RENAULT MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 - залишити законному володільцю.

Речовий доказ - «MITSUBISHI L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому.

Головуючий суддя: ОСОБА_1