В И Р О К

Іменем України

№ 610/3173/24 № 1-кп/610/45/2025
м. Балаклія16 грудня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Балаклія Харківської області; зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з вищою освітою; одруженого ; до 20.10.2022 заступника директора ТОВ "Моноліт Союз"; інваліда 3 групи; рнокпп 349710159; раніше не судимого. Під вартою з 17.06.2024,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно з Конституцією України Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, Президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені представники влади РФ, всупереч вимогам п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів Збройних Сил РФ на території України.

Указом Президента України ОСОБА_8 від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - окупаційна адміністрація РФ - це сукупність державних органів і структур РФ, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Балаклія Ізюмського району Харківської області, діючи умисно та свідомо, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на колабораційну діяльність з країною-агресором РФ, 01 серпня 2022 року добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території, а саме посаду так званого «директора Коммунального предприятия «Пещаный карьер» Балаклейского территориального управления Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области».

Перебуваючи на вказаній посаді з 01 серпня 2022 року по 08.09.2022, тобто до деокупації м. Балаклія Ізюмського району Харківської області Збройними Силами України, ОСОБА_5 здійснював керівництво підприємством, брав участь у нарадах керівників відділів та інших організацій окупаційної адміністрації, забезпечував працевлаштування працівників шляхом укладення трудових договорів, проводив колективні наради та надавав вказівки підпорядкованим працівникам, погоджував табелі обліку робочого часу, штатні розклади працівників підприємства, складав та надавав до окупаційної адміністрації плани роботи та звіти про проведені роботи підприємства, вирішував питання щодо організації роботи підприємства та його матеріально-технічного забезпечення, а саме надавав до окупаційної адміністрації службові записки на отримання палива та гуманітарної допомоги, складав заявки на фінансування підприємства, займався підготовкою та організацією роботи піщаного кар`єру, розташованого за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, Савинське шосе, тим самим здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області.

В суді обвинувачений пояснив, що працював заступником директора українського підприємства ТОВ "Моноліт Союз", яке займалося розробкою піщаного кар`єру у м. Балаклія Ізюмського району Харківської області. Під час тимчасової окупації міста РФ до нього разів п`ять приїздили російські військові з метою схилити його до продовження роботи піщаного кар`єру, він відмовлявся. В кінці липня 2022 року окупанти автомобілем відвезли його в піщаний кар`єр, де погрожували йому і родині у разі відмови, якщо не запустить роботу кар`єру, то буде "плавати" у водоймі кар`єру, заберуть його дружину.

На роботу до окупантів вийшов по за власною волею, під примусом. В кінці липня 2022 року поїхав в кар`єр, подивився, оцінив, відсотків 80 техніки не було. Приблизно у серпні 2022 року у приміщенні окупаційної адміністрації для їхнього підприємства виділили службовий кабінет. Він збирав на роботу колишніх працівників підприємства, оформлювали необхідні для того документи, на роботу виходили номінально, створювали видимість роботи, але нічого не робили, надавали вигадані звіти, кар`єр фактично не працював. Оплату за роботу вони не отримували, 1 раз заправили 20 л бензину.

Окупанти повідомили, що він є директором окупаційного підприємства. Заяв на працевлаштування він не подавав, з наказом про призначення на посаду не ознайомлений. Окупаційний "мер" ОСОБА_9 під час особистої зустрічі вимагав скоріше запускати кар`єр. Тоді йому не погрожували. Протягом серпня 2022 року 7 разів приймав участь у спільних нарадах в окупаційній адміністрації. Працівники на його ім`я подавали заяви про працевлаштування.

Через свого знайомого ОСОБА_10 для сил безпеки і оборони неодноразово передавав інформацію про місця розташування окупантів.

Після роз`яснення суті обвинувачення, у судових дебатах і останньому слові обвинувачений винуватим себе визнав частково, просив перекваліфікувати його дії з ч. 5 на ч. 4 ст. 111-1 КК України - провадження господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Проте він заперечував добровільність своїх дій, оформлення з ним трудових відносин, завдання шкоди державі, тому, фактично, заперечував свою винуватість.

Об`єктом кримінальних правопорушень, передбачених статтею 111-1 КК України, є основи національної безпеки України.

Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом.

У ряді складів кримінальних правопорушень за ч. 2, 5, 7 ст. 111-1 КК України важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

Частиною 5 ст. 111-1 КК України передбачена відповідальність за дії у формі: добровільного зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, добровільного обрання до таких незаконних органів; участі в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території; публічних закликів до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території.

Щодо першого складу - добровільне зайняття посади, то йдеться про керівну посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функції. Вказане кримінальне правопорушення може бути вчинене лише шляхом дії. У складах правопорушень за ч. 5 ст. 111-1 важливим для кваліфікації значенням є місце його вчинення - на тимчасово окупованій території України. Законодавець у ч. 5 встановлює ознаку добровільності як до дій щодо зайняття посади, так і щодо обрання до певних органів влади окупанта.

Об`єктом злочину, пов`язаного з колабораційною діяльністю, є лише громадянин України. Колабораційна діяльність вчиняється виключно на користь держави-агресора.

Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію. Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.

При кваліфікації злочинів за ст. 111-1 КК України державою-агресором вважається Російська Федерація. При цьому враховується, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2025 № 129-VIII, Указ Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022.

Загалом, колабораційна діяльність, як і державна зрада, вчиняється на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Під добровільним зайняттям посади слід розуміти зайняття громадянином України посади у відповідних незаконно створених органах влади з власної волі за відсутності фізичного чи психічного примусу, крайньої необхідності.

Добровільне зайняття посади є результатом вільного волевиявлення особи, з урахуванням супутніх обставин.

Верховний Суд звернув увагу, що у кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які за приписами статей 39, 40 КК можуть виключати кримінальну протиправність (постанова ВС ККС від 31.01.2022 у справі № 638/5446/22).

Судовим розглядом встановлено наступне.

02.09.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення (загальне кримінальне провадження) (т. 1 а.с. 117).

Невдовзі після деокупації міста Балаклія, 14-15, 17.09.2022 проведений огляд у приміщенні Балаклійської міської ради, у якому розташовувалася окупаційна адміністрація. На першому поверсі розташовується кабінет № 157, на вхідних дверях якого надпис: "Коллективное предприятие "Песчаный карьер". Кабінет обладнаний офісними меблями та технікою, зберігається багато документації у паперовому вигляді. Вилучено носії електронної інформації та паперову документацію (т. 1 а.с. 131-157).

07.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення, у якому повідомлено про підозру ОСОБА_5 (кримінальне провадження за цим конкретним епізодом) (т. 1 а.с. 117).

Ухвалою слідчого судді від 12.12.2022 у цьому кримінальному провадженні слідчим надано доступ до носіїв інформації, вилучених під час вищевказаного огляду приміщень окупаційної адміністрації (т. 1 а.с. 162-167).

Ухвалою слідчого судді від 19.02.2024 у цьому кримінальному провадженні слідчим надано доступ до оригіналів документів з вищевказаного кримінального провадження від 02.09.2022 (т. 3 а.с. 87-93).

Ухвалою слідчого судді від 26.07.2024 у цьому кримінальному провадженні слідчим надано доступ до оригіналів документів з кримінального провадження від 02.09.2022 (т. 3 а.с. 135-138).

Ухвалою слідчого судді від 05.08.2024 у цьому кримінальному провадженні слідчим надано доступ до оригіналу електронної пенсійної справи обвинуваченого у ГУ ПФУ в Харківській області (т. 3 а.с. 142-146).

За статутом ТОВ "Моноліт Союз" директор є одноосібним виконавчим органом ТОВ, він здійснює управління поточною діяльністю ТОВ, до компетенції директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльність ТОВ, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ (т. 1 а.с. 188-196, т. 3 а.с. 109-117).

ТОВ "Моноліт Союз" Державною службою геології та надр України у 2012 році строком на 20 років виданий спеціальний дозвіл на користування надрами видобування пісків Балаклійського родовища у південно-східній околиці м. Балаклія (т. 3 а.с. 118-119).

20.10.2022, після деокупації міста, обвинувачений подав заяву про звільнення його з посади заступника директора ТОВ "Моноліт Союз" і був звільнений з 20.10.2022 (т. 3 а.с. 120-121).

Обвинувачений був заступником директора, в період тимчасової окупації м. Балаклія не був уповноважений на вчинення дій від імені ТОВ ні директором ТОВ, ні вищими органами управління ТОВ.

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав ці обставини.

А тому суд дійшов висновку, що під час тимчасової окупації м. Балаклія обвинувачений діяв виключно з власної ініціативи, на свій власний розсуд, самовільно, не від імені ТОВ.

Відповідно до договорів оренди автотранспортних засобів і актів прийому-передачі до них від 2021 року ТОВ «Моноліт Союз» на праві оренди володіло бульдозером, навантажувачем (т. 3 а.с. 125-130).

Від імені обвинуваченого керівникові окупаційної адміністрації підписано заяву від 14.07.2022 наступного змісту: "Прошу Вас оказать содействие в организации запуска работы песчаного карьера, расположенного по адресу: г. Балаклея, Савинское шоссе, с целью поставок песка для нужд городских служб (Райавтодор, ЖЭК и т.д.), а также для удовлетворения потребностей г. Балаклея. С 2017 года по 2019 год работал на данном предприятии ООО "Монолит Союз" в должности управляющего карьера, с 2019 года занимал должность - заместитель директора".

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документу.

На заяву накладено резолюцію керівництва окупаційної адміністрації з розпорядженням створити структурний підрозділ піщаного кар`єру (т. 3 а.с. 94).

Згідно до "Протокол заседания трудового коллектива Коммунального предприятия "Песчаный карьер" Балаклейского территориального управления Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области от 01 августа 2022" збори з 16 чоловік вирішили "создать Коммунальное предприятие "Песчаный карьер", а його директором обрати обвинуваченого (т. 3 а.с. 94).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документу.

16.08.2022 керівником окупаційної адміністрації - начальником "Балаклейское территориальное управление военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области" видано "Распоряжение о создании коммунальных предприятий", згідно до п. 3 якого: "Подтвердить статус коммунального предприятия "Песчаный карьер". Директор ОСОБА_5 , установив граничную численность штата 35 чел.". "Поручить вышеуказанным предприятиям разработать структуру, штатное расписание, смету расходов на содержание и Устав" (т. 3 а.с. 150-151).

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписано документи: "Список фактически работающих сотрудников КП "Песчаный карьер" по состоянию на 02 августа 2022 года" (т. 1 а.с. 214-217); "Штатное расписание сотрудников для обеспечения функционирования в августе месяце 2022 года Коллективного предприятия "Песчаный карьер", яке передбачало необхідність його затвердження "Начальником ТУ военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области ОСОБА_11 " (т. 1 а.с. 224-226, 228-229) ; "План работ по КП "Песчаный карьер" с 29.08.2022 по 02.09.2022, с 22.08.2022 по 26.08.2022" (т. 1 а.с. 230-231); "Отчёт о проделанной работе по КП "Песчаный карьер" с 22.08.2022 по 26.08.2022, с 15.08.2022 по 19.08.2022" (т. 1 а.с. 232-233); Заявки "на финансирование КП "Песчаный карьер" окремо на вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року (т. 1 а.с. 234-239); "Расчёт средств на оплату труда на август-декабрь 2022 года" (т. 1 а.с. 240), "Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" окремо на серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року (т. 1 а.с. 241-248), "Потребность в капитальных затратах Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период август-декабрь 2022 года" (т. 2 а.с.1)

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документів.

Заяви про працевлаштування від імені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 складені на ім`я обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер". Ними надані фотокопії паспортів, заповнені бланки автобіографій. Перша заява датована 21.07.2022, майже всі вони датовані 29.07.2022 (т. 2 а.с. 16-178).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав, що вказані особи подавали ці документи.

Відомості щодо 15-ти з вищевказаних осіб кореспондуються з відомостями вищенаведеного документа "Список фактически работающих сотрудников КП "Песчаный карьер" по состоянию на 02 августа 2022 года" (т. 1 а.с. 214-217).

Датою прийняття на роботу самого обвинуваченого зазначено 21.07.2022 (т. 1 а.с. 216).

Від імені механіка ОСОБА_25 підписано документи: "Путевой лист легкового автомобиля" КП "Песчаный карьер" на автомобіль ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_5 . Зазначено про заправку бензином АИ-92 по 30 л 08.08.2022, 12.08.2022, 16.08.2022, 20 л 25.08.2022 (т. 2 а.с. 179-198); "Путевой лист грузового автомобиля" КП "Песчаный карьер" за 11-12.08.2022 на бульдозер Шантуй, водій ОСОБА_14 . Зазначено про заправку дизельним паливом 200 л для благоустрію території піщаного кар`єру. При поверненні залишок палива 143 л (т. 2 а.с. 205).

10.12.2025 в суді обвинувачений пояснив, що ОСОБА_25 працював механіком КП "Песчаный карьер", а ОСОБА_14 працював бульдозеристом. Однак заперечив вказані відомості про заправлення транспортних засобів паливом.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", на ім`я військового коменданта з позивним " ОСОБА_31 " від окупаційної влади, підписані заявки про надання дозволу на допуск працівників КП "Песчаный карьер" на територію кар`єру зі списками працівників (т. 2 а.с. 213-216).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документу.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", на ім`я керівника окупаційної адміністрації, підписані службова записка з переліком несправної техніки, службова записка щодо сприяння у поверненні конфіскованого майна з піщаного кар`єру, службові записка щодо виділення необхідних для відновлення роботи кар`єру обладнання і матеріалів, канцелярських товарів, офісної техніки для діяльності підприємства (т. 2 а.с. 217, 224-232, 235, 237, т. 3 а.с. 139).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документу.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", 01.08.2022 підписаний акт приймання-передачі про отримання ним комп`ютеру з принтером від представника окупаційної адміністрації (т. 2 а.с. 233, т. 3 а.с. 139).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документу.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписані службові записки керівникам окупаційної адміністрації щодо видачі працівникам підприємства в рахунок заробітної плати продуктів харчування (т. 2 а.с. 234, 236); виділення підприємству паливо-мастильних матеріалів за період 08.08.2022-02.09.2022 (т. 2 а.с. 240-243).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документів, крім т. 2 а.с. 243.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписані кілька накладних про отримання на потреби підприємства бензину і дизельного палива (т. 2 а.с. 244-245, 247-248, 250) ; канцелярських товарів, утеплювача (т. 2 а.с. 246, 249).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документів, а т. 2 а.с. 250 підпис схожий на його.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписаний звіт про використання підприємством паливо-мастильних матеріалів за період 08.08.2022-28.08.2022. Витрата дизельного палива 1227 л, витрата бензину 103 л (т. 2 а.с. 238).

10.12.2025 в суді обвинувачений заперечив підписання ним документу.

Керівник окупаційної адміністрації неодноразово видавав письмові розпорядження про виділення бензину і дизельного палива для безперебійної роботи КП "Песчаный карьер" в особі обвинуваченого, як директора підприємства (т. 3 а.с. 1-4).

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписано про отримання 12.08.2022 "гум. пом. в счёт з/п работ "Песч. карьера"; 17.08.2022 "о выд. гум. пом. для нужд предп. КП "Песчан. карьер" ; 26.08.2022 "о выд. гум. пом. для раб. КП "Песчаный карьер в счёт з/п" у "Журнал регистрации распоряжений о выдаче гуманитарной помощи Временной гражданской администрации" (т. 3 а.с. 139).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документів, крім датованого 26.08.2022, проте заперечив отримання так званої гуманітарної допомоги.

Проте, на переконання суду, ці докази є достатніми і свідчать про отримання обвинуваченим, як директором КП "Песчаный карьер", не гуманітарної допомоги, а заробітної плати у натуральній формі, роботу за харчі. Суд відкидає заперечення обвинуваченого, оскільки вони спростовані його підписами у документах.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписано про отримання 23.08.2022 комп`ютера відповідно у "Журнал регистрации входящей корреспонденции Служебные записки" (т. 3 а.с. 139).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним документу.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписано "Потребность в капитальных затратах Комунальное предприятие "Песчаный карьер" на период август-декабрь 2022 года" на придбання навантажувача і самоскида.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", 19.07.2022 на ім`я керівника окупаційної адміністрації підписано заявку щодо сприяння перевірці території кар`єру саперами для роботи піщаного кар`єру.

18.07.2022 від імені обвинуваченого, ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 на ім`я керівника окупаційної адміністрації підписані заяви про надання їм пропусків для слідування на роботу в піщаний кар`єр. Обвинувачений себе зазначив директором піщаного кар`єру.

Від імені обвинуваченого, як директора КП "Песчаный карьер", підписані "Штатное расписание сотрудников для обеспечения функционирования в августе месяце 2022 года Коммунального предприятия "Песчаный карьер"; "Штатное расписание сотрудников для обеспечения функционирования в сентябре месяце 2022 года Коммунального предприятия "Песчаный карьер"; "Штатное расписание сотрудников для обеспечения функционирования в октябре месяце 2022 года Коммунального предприятия "Песчаный карьер"; "Штатное расписание сотрудников для обеспечения функционирования в ноябре месяце 2022 года Коммунального предприятия "Песчаный карьер"; "Штатное расписание сотрудников для обеспечения функционирования в декабре месяце 2022 года Коммунального предприятия "Песчаный карьер"; "Потребность в капитальных затратах Коммунальное предприятие "Песчаный карьер"; " Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период август 2022 года"; "Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период сентябрь 2022 года"; "Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период октябрь 2022 года" ; "Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период ноябрь 2022 года"; "Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период декабрь 2022 года"; "Калькуляция стоимость 1м3 намывного песка"; "Калькуляция стоимость 1м3 природного песка"; звіт про використання паливно-мастильних матеріалів протягом 08.08.2022-28.08.2022; службова записка керівникові окупаційної адміністрації про виділення підприємству акумуляторів та іншого обладнання; службова записка керівникові окупаційної адміністрації про виділення підприємству бензину; "Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период август-декабрь 2022 года"; "Заявка на финансирований КП "Песчаный карьер" на август 2022 года"; "Список фактически работающих сотрудников КП "Песчаный карьер" по состоянию на 02 августа 2022 года"; "План работ по КП "Песчаный карьер" с 22.08.2022 по 26.08.2022"; "План работ по КП "Песчаный карьер" с 29.08.2022 по 02.09.2022"; "Отчет о проделанной работе по КП "Песчаный карьер" с 22.08.2022 по 26.08.2022"; "Отчет о проделанной работе по КП "Песчаный карьер" с 15.08.2022 по 19.08.2022" (т. 3 а.с. 94).

10.12.2025 в суді обвинувачений визнав підписання ним цих документів, які у подальшому стали об`єктом проведення почеркознавчої експертизи (див. нижче).

За висновком почеркознавчої експертизи, з вказаних документів, підписи від імені ОСОБА_5 у:

1)2-х примірниках "Протокол заседания трудового коллектива Коммунального предприятия "Песчаный карьер" Балаклейского территориального управления Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области от 01 августа 2022",

2)заяві від 14.07.2022 керівникові окупаційної адміністрації щодо сприяння у запуску роботи піщаного кар`єру,

3)"Потребность в материалах (работах, услугах) Коммунальное предприятие "Песчаный карьер" на период август-декабрь 2022 года",

4)"Штатное расписание сотрудников для обеспечения функционирования в августе месяце 2022 года Коммунального предприятия "Песчаный карьер",

5)"Заявка на финансирование КП "Песчаный карьер" на август 2022 года",

6)"Список фактически работающих сотрудников КП "Песчаный карьер" по состоянию на 02 августа 2022 года",

7)"Отчет о проделанной работе по КП "Песчаный карьер" с 15.08.2022 по 19.08.2022",

8)"План работ по КП "Песчаный карьер" с 22.08.2022 по 26.08.2022",

9)"План работ по КП "Песчаный карьер" с 29.08.2022 по 02.09.2022",

10)"Отчет о проделанной работе по КП "Песчаный карьер" с 22.08.2022 по 26.08.2022",

11)"Калькуляция стоимость 1м3 природного песка",

12)"Калькуляция стоимость 1м3 намывного песка",

які містяться у матеріалах судової справи (т. 3 а.с. 94), виконані обвинуваченим ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 158-167).

Інші документи, надані стороною обвинувачення, суд визнає недостовірними доказами, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів документа, зокрема печатки (за потреби), підпису (посада, підпис, ПІБ), їх авторство не встановлено.

З протоколу огляду і відеозапису до нього з соціальної мережі Facebook убачається, що під час тимчасової окупації м. Балаклія у місцевому парку відбувається святкування "Дня міста" Балаклія. Зібралося багато людей, групами за належністю до місцевих підприємств і організацій. Серед них присутній обвинувачений, який тримає в руках прапор Балаклійщини, перебуває у гарному настрої. Деякі з присутніх тримають російські державні прапори-триколори. Керівник окупаційної адміністрації проводить нагородження найкращих колективів місцевих підприємств і організацій(т. 3 а.с. 46-55).

Після дослідження доказу обвинувачений пояснив, що впізнає себе, це день міста Балаклія у серпні 2022 року. Окупанти наказали йому прийти.

Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_21 у приміщенні Балаклійської міської ради, де під час тимчасової окупації розташовувалася окупаційна адміністрація, показала службовий кабінет, який тоді займало так зване "Коммунальное предприятие "Пещаный карьер". Пояснила, що у кабінет її вперше привів директор цього підприємства - ОСОБА_5 , там же він і сам розміщувався. За вказівкою обвинуваченого вона готувала необхідну документацію підприємства (т. 3 а.с. 98-100).

З протоколу огляду і відеозапису до нього з соціальної мережі Facebook убачається, що безпосередньо після деокупації м. Балаклія, у приміщенні Балаклійської міської ради, де під час тимчасової окупації розташовувалася окупаційна адміністрація, військові зафільмували обстановку у залі для нарад з табличками учасників на столі, серед яких " ОСОБА_5 " (т. 3 а.с. 131-133, т. 4 а.с. 4).

За відомостями інформаційної бази даних і виді реєстраційної картки транспортного засобу, обвинувачений є власником автомобіля ВАЗ 21113 номерний знак НОМЕР_2 (т. 3 а.с. 174).

Обвинувачений сам визнає та підтверджують свідки з числа працівників підприємства окупаційної влади факт використання обвинуваченим цього автомобіля для потреб вказаного підприємства "Коммунальное предприятие "Пещаный карьер".

З протоколу огляду і відеозапису до нього, зробленого за допомогою квадрокоптера, убачається, що з повітря проведений круговий огляд місця розташування піщаного кар`єру в м. Балаклія, де свою діяльність здійснює ТОВ «Моноліт Союз» (т. 3 а.с. 56-58).

Свідок обвинувачення ОСОБА_20 в суді пояснив, що він працював головним інженером ТОВ «Моноліт Союз», а обвинувачений - заступником директора. Під час тимчасової окупації м. Балаклія, в кінці липня 2022 року до нього додому приїхав обвинувачений і розповів, що російські військові одягнули йому мішок на голову, вивезли в кар`єр і наказали запускати роботу кар`єру. Через декілька днів вони удвох двічі їздили в кар`єр, там усе оглянули. За вказівкою обвинуваченого почав збирати колектив підприємства. Для отримання пропусків для проходження блокпостів писали заяви і віддавали їх обвинуваченому. До середини серпня 2022 року колективом їздили в кар`єр, по декілька годин створювали там вигляд роботи, потім їх перестали туди пускати. У приміщенні окупаційної адміністрації їхньому підприємству виділили службовий кабінет, там були робочі місця бухгалтера Руднєвої і обвинуваченого. Свідок приходив в кабінет, доповідав обвинуваченому про стан техніки в кар`єрі. Вони оформили протокол зборів трудового колективу про обрання директором обвинуваченого. Він оформлював документи про працевлаштування на посаду головного інженера на ім`я обвинуваченого, як директора. Обвинувачений казав, що його заставляють ходити на наради окупаційної адміністрації. Колись, прийшовши з наради, обвинувачений сказав, що окупанти вимагають складати плани роботи і звіти про виконану роботу, скласти список матеріалів і обладнання, необхідних для запуску кар`єру. Обвинувачений казав, що одноразово отримав від обвинуваченого паливо для транспорту. У них була структура, штатний розпис, їм обіцяли зарплату в російських рублях, йому визначили посадовий оклад у 45 тис. рублів. Усвідомлює, що окупаційна влада утворила своє комунальне підприємство на матеріальній базі ТОВ «Моноліт Союз». На день м. Балаклія зустрів обвинуваченого, але підійшли російські військові та направили їх на місце святкування. Там їм роздали прапори і фотографували.

Свідок обвинувачення ОСОБА_27 в суді пояснив, що разом з обвинуваченим працювали у ТОВ «Моноліт Союз». Влітку 2022 року до нього додому приїхав обвинувачений і просив допомогти навести лад в кар`єрі, зібрати все до купи, щоби зберегти майно. Пізніше з обвинуваченим поїхали в кар`єр, але їх завернули на блокпості. Тоді написав заяву на отримання перепустки, яку передав обвинуваченому. Лише після оформлення перепусток їх з іншими працівниками допустили в кар`єр і протягом двох днів вони збирали там запчастини. Потім їх перестали пускати.

Свідок обвинувачення ОСОБА_21 в суді пояснила, що разом з обвинуваченим працювали у ТОВ «Моноліт Союз». У липні-серпні 2022 року зустріла обвинуваченого і він їй розповів, що російські військові надягнули йому мішок на голову, вивезли і пригрозили щоби він виходив на роботу в кар`єр. Обвинувачений запропонував їй роботу. З обвинуваченим приїхали в окупаційну адміністрацію, обвинувачений завів її у кабінет на першому поверсі, як її тимчасове робоче місце. На ім`я обвинуваченого, як директора, писала заяву про працевлаштування головним бухгалтером КП "Пещаный карьер". Приходили інші працівники їхнього підприємства, подавали паспорти, заяви на працевлаштування тощо. Документи інших також приносили обвинувачений або Обізний. Ними керував обвинувачений, готувала проекти наказів, статуту нового підприємства окупаційної влади, протокол зборів. Усе складалося російською мовою. Обвинувачений дав вказівку забрати з кабінету 3 поверху комп`ютер з принтером для їхнього підприємства, давав вказівки набирати або розпечатувати певні документи, заявки на виділення пального, канцелярського приладдя, надання перепусток працівникам, штатний розпис підприємства, калькуляцію вартості видобутку піску, плани роботи підприємства на тиждень тощо. Документи передавала обвинуваченому. Обвинувачений десь двічі на тиждень ходив на наради до окупаційної адміністрації, після чого доводив їм вимоги окупаційної адміністрації. Одного разу у їхній кабінет заглянув так званий окупаційний "мер" Шевченко. У фінансовому відділі окупаційної адміністрації брала розроблені зразки трудових договорів, роздруковувала їх для своїх працівників. Визначала посадові оклади працівників шляхом подвоєння їх попередніх українських окладів, здавала проекти у фінансовий відділ. Був підготовлений проект наказу про призначення обвинуваченого директором підприємства, але він не був підписаний. Працівники заяви про прийняття на роботу подавали на ім`я обвинуваченого, як директора підприємства. У серпні 2022 року разом і іншими потрапила в кар`єр, хотіла зберегти бухгалтерську документацію, але вона була знищена. Їхнє підприємство фактично не працювало, видобуток піску, його відпуск, господарська діяльність не здійснювалися. Їй не давали вказівки обов`язкової явки, не примушували до участі у заходах святкування дня міста.

Свідок обвинувачення ОСОБА_32 в суді пояснив, що з 2019 року є директором ТОВ «Моноліт Союз», яке займається видобутком піску в кар`єрі, а обвинувачений був заступником директора. З початком повномасштабного вторгнення РФ в Україну зупинили роботу, а наприкінці березня 2022 року він виїхав на неокуповану територію. В середині літа 2022 року йому зателефонував обвинувачений і просив надати йому письмові дозвіл і повноваження працювати від імені ТОВ. Обвинувачений казав, що це необхідно для збереження майна ТОВ. Але засновники ТОВ відмовили і того ж дня про це рішення повідомив обвинуваченому. Сказав йому, що якщо розкрадуть майно, то так і буде. Обвинувачений не скаржився йому на здійснення на нього тиску для відновлення роботи піщаного кар`єру, погрози тощо з боку окупантів. Телефонував бухгалтеру Руднєвій, коли вони вже працювали у створеному окупаційною адміністрації підприємстві. Вона казала, що ними керує обвинувачений, збираються відновлювати видобуток піску. Повідомив їй, що ТОВ обвинуваченого на це не уповноважувало. Обвинуваченому не давав вказівок щодо збереження майна, відновлення роботи. Після деокупації не виявив слідів видобутку піску, а обвинуваченого та інших звільнили.

Свідок обвинувачення ОСОБА_33 в суді пояснив, що від окупаційної влади охороняв піщаний кар`єр. 12.08.2022 зустрівся з начальником окупаційної охорони і обвинуваченим. Начальник охорони представив обвинуваченого як директора кар`єру, наказав його пропускати безперешкодно. Автомобілем під керуванням обвинуваченого вони привезли його у кар`єр. Підлеглі обвинуваченого працівники займалися ремонтом пошкодженої техніки, їх було чоловік 8. Обвинувачений дозволив йому ловити рибу у водоймі кар`єру. Обвинувачений поводив себе спокійно, не скаржився на дії окупаційної влади, застосування до нього насильства, тілесних ушкоджень на ньому не бачив. Примусу обвинуваченого з боку начальника окупаційної охорони не бачив.

Свідок обвинувачення ОСОБА_29 в суді пояснив, що під час тимчасової окупації м. Балаклія з товаришем вирішити порибалити у водоймі піщаного кар`єру. На блокпостах окупанти їх не пускали, а на другий раз порадили звернутися до керівника кар`єру. На території кар`єру, у вагончику обвинувачений повідомив, що для можливості потрапляти в кар`єр і рибалити йому необхідно написати заяву про працевлаштування, але робити нічого не потрібно. Там же оформили документи про працевлаштування, написав заяву на ім`я обвинуваченого, як директора підприємства, склав автобіографію. Товариш зробив теж саме. Обвинувачений поросив їх допомогти прибратися на території, після чого рибалили. На території бачив ще 2 цивільних. пошкоджену техніку. За два рази перебування в кар`єрі не бачив, щоби відбувалося видобування піску, велася якась виробнича діяльність.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_29 впізнав обвинуваченого, як директора "Коммунального предприятия "Песчаный карьер" окупаційної влади (т. 4 а.с. 116-118).

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 в суді пояснив, що наприкінці липня 2022 року випадково зустрівся з обвинуваченим, який запропонував йому вийти на роботу у піщаний кар`єр, щоби прибратися, позбирати запчастини, оглянути вцілілу техніку. Через декілька днів, на початку серпні 2022 року застрілися з обвинуваченим та іншими працівниками. Обвинувачений привів його у кабінет на 1 поверсі окупаційної адміністрації. На ім`я обвинуваченого, як директора нового підприємства окупаційної влади, написав заяву про працевлаштування. Надав зразок заяви і повідомив посаду обвинувачений. Обвинувачений своїм автомобілем повіз їх у кар`єр. Там техніка була пошкоджена, оглянули її, позбирали запчастини. Обвинувачений казав справляти тільки видимість роботи. У наступні рази їх перестали пропускати на блокпостах, а потім почалася вогнева підготовка до деокупації.

Свідок обвинувачення ОСОБА_34 в суді пояснила, що влітку 2022 року працювала у фінансовому відділі окупаційної адміністрації. З обвинуваченим познайомилася через роботу на окупантів, він приймав участь у нарадах керівників у окупаційній адміністрації, як керівник піщаного кар`єру. Місце кожного учасника нарад було позначено табличною з їхніми прізвищем, ім`ям, по батькові. Коли на нарадах піднімалося питання роботи піщаного кар`єру, то обвинувачений доповідав, що кар`єр працювати не може через пошкодження його технічної бази. Не бачила застосування примусу до осіб, які приймали участь у нарадах окупаційної влади, зокрема, до обвинуваченого, не бачила у нього тілесних ушкоджень. Він не скаржився на застосування до нього примусу. Зарплату грошима їхнім працівникам не виплачували. Не знає, щоби когось в окупаційній адміністрації обділяли видачею продуктів харчування.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_34 впізнала обвинуваченого, як директора "Коммунального предприятия "Песчаный карьер" окупаційної влади (т. 3 а.с. 101-103).

Свідок обвинувачення ОСОБА_17 в суді пояснив, що в кінці липня-початку серпня 2022 року до нього додому приїхав обвинувачений і повідомив, що був в кар`єрі, там все занедбано, пошкоджено. Просив поїхати, навести там лад, треба врятувати майно. Через пару днів обвинувачений забрав його автомобілем та разом з іншими працівниками поїхали в кар`єр. Проте їх не пропустили на блокпосту через відсутність перепусток. Тоді під диктовку обвинуваченого записали заяви на видачу перепусток, обвинувачений взяв їхні паспорти і пішов у будівлю окупаційної адміністрації. Повернувся зі списком-перепусткою, з його прізвищем та печаткою. За ним їх пропустили в кар`єр, там оглянули пошкоджену техніку, прибиралися, наводили лад. Таким же чином були ще 2 рази. Задачею було перевірити техніку на предмет її справності, можливості ремонту, який у тих умовах неможливо було здійснити. На 4-й раз їх не пропустили на блокпосту, вже починалися обстріли перед початком деокупації. Ознайомившись з заявою про прийняття на роботу в підприємство окупаційної влади, на ім`я обвинуваченого, підтвердив її написання і свій підпис. Зборів трудового колективу окупаційного підприємства не було, підпис у протоколі не його.

Свідок обвинувачення ОСОБА_35 в суді пояснив, що під час тимчасової окупації обвинувачений приїздив до нього телефонувати на неокуповану території ОСОБА_36 . Обвинувачений був знервований, казав, що окупанти примушують його керувати кар`єром, якщо відмовиться, то його можуть ув`язнити і він боїться, його забирали з дому, возили в окупаційну адміністрацію. Месхідзе радив йому затягувати час, нічого не робити, чекати деокупації. Обвинувачений повідомляв ОСОБА_37 про місцезнаходження окупантів. Обвинувачений позитивно не висловлювався про окупантів.

Свідок захисту ОСОБА_38 в суді пояснила, що є двоюрідною сестрою дружини обвинуваченого. На той час жила у обвинуваченого. Приблизно 10 липня 2022 року додому до обвинуваченого приїхали 2 російських військових і 1 у цивільному. Сказали покликати обвинуваченого. Чоловік у цивільному сказав обвинуваченому, що знає де і ким він працював. Їм потрібно щоби обвинувачений вийшов на роботу і запустив роботу піщаного кар`єру. Обвинувачений відповів їм, що то неможливо, оскільки кар`єр замінований і працівники роз`їхалися. Обвинуваченого запхнули в автомобіль і увезли, а ті ж самі додому його привезли години через три. Обвинувачений був наляканий, руки трусилися. Розповів, що окупанти погрожували, що він і його сім`я постраждають, якщо він не відновить роботу піщаного кар`єру. Ввечері він поїхав до ОСОБА_39 . Коли повернувся, то розповів, що через декілька тижнів місто деокупують, потрібно протриматися цей час. Не розповідав про те хто йому таке сказав. Більше до обвинуваченого окупанти додому не приїздили. Пізніше обвинувачений казав, що зробив усе можливо, щоби кар`єр не відновив свою роботу. Їй не відомо щоби обвинувачений радів окупантам.

Свідок обвинувачення ОСОБА_40 в суді пояснив, що наприкінці серпня 2022 року російські військові ходили во вулиці і казали, якщо комусь потрібний пісок для ремонту, то необхідно звертатися у піщаний кар`єр до обвинуваченого.

При проведенні впізнання особи за фотознімками свідок ОСОБА_40 впізнав обвинуваченого (т. 1 а.с. 119-121).

Свідок захисту ОСОБА_41 в суді пояснила, що є сусідкою обвинуваченого, їхні будинки навпроти. В середині липня 2022 року додому до обвинуваченого автомобілем приїхали 2 російських військових і 1 у цивільному. Вони кричали, матюкалися, їм терміново потрібний був пісок, вимагали щоби обвинувачений організував людей вантажити пісок. Обвинувачений відповів їм, що то неможливо, оскільки там заміновано. Вони погрожували сім`ї обвинуваченого, казали, що знайдуть спосіб як його примусити, обвинуваченого усадили в автомобіль і увезли. Того дня обвинуваченого більше не бачила. Пізніше обвинувачений розповідав, що окупанти погрожували йому і сім`ї, подробиць не розповідав. Не чула, щоби обвинувачений радів окупаційній владі. Бачила, що до обвинуваченого приходила їхня родичка Носань.

Свідок захисту ОСОБА_42 в суді пояснив, що є сусідом обвинуваченого. У липні-серпні 2022 року знаходився на 2 поверсі будинку, звідки побачив, як до будинку обвинуваченого автомобілем приїхали декілька чоловіків у військовій формі і у цивільному одязі. Обвинувачений вийшов до них. Змісту розмови не чув, хоча розмова була голосною, як щось вимагали зробити. Обвинуваченого підштовхували у спину і увезли. Ввечері побачив обвинуваченого, він був переляканий, трусився. Розповідав, що окупанти від нього хочуть, щоби він працював у кар`єрі, але там не залишилося техніки, нічого. Боявся за свою сім`ю, з ними можуть зробити все що завгодно. Знає, що обвинувачений бував у кар`єрі, привозив звідти рибу. Обвинувачений приходу окупантів не радів, проросійської позиції не мав. У обвинуваченого проживала родичка Носань.

Свідок обвинувачення ОСОБА_15 в суді пояснив, що влітку 2022 року зустрів обвинуваченого, який сказав, що необхідно зробити видимість роботи у піщаному кар`єрі, інакше окупанти відберуть і його і техніку, хоча вони стільки років там працювали. Йому ж необхідно оглянути техніку. Для того, щоби потрапити в кар`єр, необхідно оформити документи на перепустки. За вказівкою обвинуваченого написав заяву про працевлаштування у підприємство окупаційної влади на ім`я обвинуваченого, як директора. Зразок заяви надав обвинувачений. Начеб-то склав і автобіографію. Документи передав обвинуваченому, якого сприймав як керівника. Три рази їздили в кар`єр з обвинуваченим та іншими працівниками, там оглядали техніку, збирали запчастини, прибирали територію, рибалили у водоймі. Одного разу заходив до кабінету їхнього підприємства у приміщенні окупаційної адміністрації. Ознайомившись з заявою про прийняття на роботу в підприємство окупаційної влади, на ім`я обвинуваченого, автобіографією, підтвердив їх складання і свої підписи. Зборів трудового колективу окупаційного підприємства не було. Обвинувачений казав, якщо вони не покажуть роботу, то окупанти відберуть техніку і їхнього підприємства вже не буде.

Свідок обвинувачення ОСОБА_28 в суді пояснив, що влітку 2022 року до нього додому приїхав обвинувачений і сказав, що необхідно поїхати в кар`єр, щоби зберегти пошкоджену техніку. За вказівкою обвинуваченого написав заяву про працевлаштування у підприємство окупаційної влади на ім`я обвинуваченого, як директора. Два рази їздили в кар`єр з обвинуваченим та іншими працівниками, там оглядали техніку, збирали запчастини, прибирали територію. На третій раз їх не пропустили на блокпості. Обвинувачений казав їм тільки робити видимість роботи, але щоби нічого не працювало. Ознайомившись з заявою про прийняття на роботу в підприємство окупаційної влади, на ім`я обвинуваченого, підтвердив її написання і свій підпис, а автобіографія складена не ним. Зборів трудового колективу окупаційного підприємства не було.

Свідок обвинувачення ОСОБА_23 в суді пояснив, що під час тимчасової окупації міста знайомий повідомив, що зустрів обвинуваченого і той сказав, що є робота. Потім в центрі міста зустрілися з обвинуваченим та іншими. Обвинувачений повів його з товаришем у приміщення окупаційної адміністрації, завів у кабінет, де була їхня колишня колега ОСОБА_43 ( ОСОБА_44 ). На вхідній двері кабінету була табличка "Кар`єр". Обвинувачений сказав їм написати заяви про працевлаштування в кар`єр. Розумів, що кар`єр на той час вже фактично контролювали окупанти, а не українська влада. Обвинувачений сказав, що він буде начальником, а вони сторожами. Не захотів працювати з окупантами, більше нічого не робив, на роботу не виходив, з обвинуваченим не спілкувався.

Свідок обвинувачення ОСОБА_45 в суді пояснив, що з обвинуваченим знайомий 30-40 років. Під час тимчасової окупації зустрічався з обвинуваченим, спілкувалися на абстрактні теми. Обвинувачений не скаржився на примушування окупантами до співпраці з ними, слідів побоїв на ньому не бачив. Обвинувачений не висловлювався на підтримку окупантів. Бачив обвинуваченого на святкуванні дня міста, там були і представники окупаційної влади, самозваний окупаційний "мер".

Свідок захисту ОСОБА_10 помер 15.11.2024 (т. 5 а.с. 32), що також відомо сторонам, через що неможливо його безпосередньо допитати в суді.

Оцінюючи досліджені судом показання цього свідка, надані ним під час проведення досудового розслідування, суд визнає цей доказ сторони захисту недопустимим з наступних підстав (т. 5 а.с. 29-31).

Однією із загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів (п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження, тобто вона виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту статей 23 та 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані під час постановлення судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.

Безпосередність у дослідженні судом показань вбачається в тому, що він у ході судового розгляду особисто сприймає відомості щодо обставин кримінального провадження, які відомі обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експерту та мають значення для цього кримінального провадження.

Деталізація засад безпосередності, за змістом КПК України, передбачає, імперативну заборону використання судом показань особи без їх безпосереднього сприйняття судом (слідчим суддею). Так, ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тобто, кримінальним процесуальним законодавством України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка чи потерпілого, яких безпосередньо не допитував під час судового засідання, лише в разі коли вказані особи були допитані слідчим суддею в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК України.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Це право забезпечується стороні захисту також п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що, до того як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Винятки із цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому було надано адекватну та відповідну можливість викликати й допитати свідка проти нього або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Правило недопустимості позасудових свідчень визначене законодавцем для забезпечення низки фундаментальних прав особи в контексті права на справедливий судовий розгляд, передбачений, зокрема, ст. 6 згаданої вище Конвенції, про це йшлося в низці рішень Європейського суду з прав людини, наприклад, від 06 жовтня 2015 року у справі «Карпюк та інші проти України», від 19 листопада 2008 року у справі «Колесник проти України», від 12 грудня 2008 року у справі «Луценко проти України» та інших.

(Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13.03.2025 у справі № 192/857/19, від 01.03.2023 у справі № 628/1284/20 та багатьох інших. Практика суду касаційної інстанції з цього питання є сталою та незмінною).

Порядок отримання цих показань також не відповідав установленому ч. 11 ст. 615 КПК України, оскільки хід і результати допиту не фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, що є обов`язковою умовою їх допустимості.

Суд визнає недопустимим доказом і відомості акту опитування захисником особи, вказаної як ОСОБА_10 (т. 5 а.с. 25-28), з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Проте процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження (ч. 1 ст. 95 КПК України).

Допит є різновидом слідчих дій (ст. 224 КПК України), обов`язковим є роз`яснення прав та обов`язків свідку, він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань.

Однак адвокат не уповноважений законом на проведення досудового розслідування, зокрема проведення допиту.

Інструмент опитування адвокатом полягає у тому, що адвокат (захисник) під час проведення досудового розслідування і в суді може ініціювати проведення допиту певних осіб, обґрунтовуючи своє клопотання відомостями щодо предмету доказування, отриманими ним під час опитування (адвокатське опитування).

Цей висновок відповідає хронології складання акту опитування 14.12.2022 та протоколу допиту свідка ОСОБА_10 19.07.2024.

Доводи захисту про те, що обвинувачений під час керівництва комунальним підприємством окупаційної влади через ОСОБА_10 передавав силам безпеки та оборони України відомості про місцезнаходження окупантів, які підтвердив свідок ОСОБА_35 , не є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності.

Не доведено, що обвинувачений виконував завдання сил безпеки та оборони України зі збору інформації, яка мала для них інтерес, що така інформація доходила до сил безпеки та оборони України та мала для них цінність, що ці розмови не мали звичайний побутовий характер і не обумовлені звичайною цікавістю, розповідями новин та побаченого тощо.

Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, відповідно до статей 39 і 40 КК України, а саме внаслідок:

а) фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками (йдеться про катування - в розумінні ст. 127 КК України, тобто спричинення сильного фізичного болю, побоїв, мучення тощо з певною метою);

б) фізичного примусу, внаслідок якого вона могла керувати своїми діями, а також психічного примусу, за сукупності таких умов:

1) такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави,

2) цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності,

3) при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці). Шкала видів шкоди відсутня, але є один виняток шкода життю людини завжди є більш значною, ніж шкода, не пов`язана з посяганням на життя людини; при цьому життя однієї людини не може цінуватися вище, ніж життя іншої.

У сукупності показання самого обвинуваченого, ОСОБА_38 , ОСОБА_41 , ОСОБА_46 свідчать про те, що в липні 2022 року озброєні окупанти, погрожуючи обвинуваченому і його сім`ї у разі відмови відновити діяльність піщаного кар`єру, забрали його з дому. А коли обвинувачений повернувся додому, то був наляканий, розповідав, що окупанти примушують його керувати кар`єром, погрожували, що у разі відмови він і його сім`я постраждають.

Свідкам ОСОБА_21 , ОСОБА_47 про це відомо лише зі слів самого обвинуваченого, вони не були тому очевидцями.

Свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_41 , ОСОБА_46 не були очевидцями подій з обвинуваченим після того, як окупанти забрали його з дому. Їм відомо лише зі слів самого обвинуваченого.

Обвинувачений є заінтересованою особою у вирішенні своєї справи, уникненні кримінальної відповідальності, не несе відповідальності за дачу неправдивих показань відносно себе, що є передбаченим законом способом його захисту. Відсутні очевидці подій з обвинуваченим після того, як окупанти забрали його з дому. Ці обставини свідкам і суду повідомив лише сам обвинувачений.

Тобто, показання обвинуваченого про події з ним у проміжок часу від того, як окупанти його забрали з дому, то того як він повернувся додому, не підтверджені.

Психічний примус - вплив на психіку особи з метою змусити її всупереч власній волі вчинити або утриматись від вчинення певних протиправних дій.

Вказаний епізод вчинення окупантами психічного примусу до обвинуваченого мав одиничний характер. Обвинувачений не перебував під психічним примусом постійно, а тому зберігав можливість керувати своїми діями, при цьому не перебуваючи в стані крайньої необхідності. Не доведено неможливості обвинуваченого відмовитися від посади в окупаційній владі, як це робили інші. Погрози окупантів щодо обвинуваченого і його сім`ї не були реалізовані, фізичний примус, репресії тощо до них не застосовувалися. Обвинувачений не намагався виїхати з окупованого міста, щоби не співпрацювати з окупаційною владою, наприклад, на той час лише через тимчасово окуповані території, РФ, Європу або Білорусь, хоча май документи, які посвідчують його особу (вони не були відібрані окупантами), не намагався звільнитися з цієї роботи. Навпаки, обвинувачений діяв активно, для потреб утвореного окупантами та керованого ним підприємства використовував власний автомобіль, набирав штат працівників, облаштовував робочі місця, готували інфраструктуру піщаного кар`єру до відновлення діяльності, приймав участь у нарадах керівника окупаційної адміністрації, брав участь у організованому окупаційною владою дня міста, де поводив себе невимушено, звичайно, не був заляканим або пригніченим, рівно як і на роботі, мав можливість вільно пересуватися та власним автомобілем. Керуючи підприємством обвинувачений вирішував необхідні питання, пов`язані із безпосереднім виконанням своїх службових обов`язків. Суд переконаний, що лише деокупація міста завадила повноцінному відновленню роботи піщаного кар`єру, це було питанням лише часу.

Інші, чисельні свідки, у тому числі керівник обвинуваченого в українському ТОВ «Моноліт Союз», на базі якого утворено окупаційне КП "Пещаный карьер", не підтвердили того, щоби обвинувачений скаржився їм про вимушеність його співпраці з окупантами через будь-який вид примусу.

Фізичне насильство до обвинуваченого російськими окупантами жодного разу не застосовувалося, що визнав і сам обвинувачений. Тому, не доведено що вказані погрози обвинуваченому могли бути реалізовані, а обвинувачений намагався чинити супротив у вигляді непогодження на співпрацю, через що зазнав репресій, як це могли робити інші люди в окупації, навіть при застосуванні до них катувань, що він не мав інших варіантів поведінки ніж співпраця з окупантами. В окупації було важно, проте не всі йшли співпрацювати з російською окупаційною владою, у т.ч. під примусом.

Обвинувачений регулярно виходив на роботу, виконував покладені на нього окупаційною владою обов`язки.

Зазначене є свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій. Крім того, очевидці випадку психічного насильства до обвинуваченого з боку російських окупантів вдома у обвинуваченого пояснили, що обвинувачений не висловлював незгоди співпрацювати з окупантами? а посилався на неможливість відновлення роботи кар`єру з причин його мінування, пошкодження техніки, відсутності працівників, тобто з технічних причин, а не патріотичних переконань.

Оскільки тимчасова окупація м. Балаклія та створення окупаційних органів влади всупереч законодавству України були очевидними та незаконними, обвинувачений, як громадянин України, маючи вищу освіту, тривалий досвід керівної роботи, життєвий досвід звісно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом, а не в стані крайньої необхідності, займану посаду використовував у своїх цілях.

Безпосередньо, шляхом всебічного дослідження усіх доказів сторони захисту у змагальному процесі, з забезпеченням прав сторін на дослідження доказів, допит свідків тощо, перевіривши доводи сторони захисту щодо примусової співпраці обвинуваченого з окупантами, та оцінивши досліджені докази, суд визнає їх безпідставними.

Крім того, під час проведення досудового розслідування ці доводи сторони захисту також не знайшли свого підтвердження.

Після деокупації м. Балаклія обвинувачений 06.12.2022 поштою надіслав до ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області письмову заяву про вчинене кримінальне правопорушення російськими окупантами щодо його примусу працювати на них (т. 5 а.с. 73-74, 82).

Однак, до теперішнього часу заявник, потерпілий не оскаржили бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення в порядку ст. 303 КПК України. Не подали і нової заяви про кримінальне правопорушення.

Хоча відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Оскільки сторона обвинувачення не надала суду доказів проведеного розслідування за вказаною заявою обвинуваченого про вчинене кримінальне правопорушення, а сторона захисту проявила пасивність у контролі за вирішенням заяви, тому суд надіслав до Ізюмської окружної прокуратури Харківської області матеріали усної заяви обвинуваченого з вимогою провести ретельне та ефективне розслідування за заявами обвинуваченого ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення та повідомити суд про його результати (т. 5 а.с. 63-65).

09.12.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 438 КК України, проведення досудового розслідування доручено слідчому відділу СБУ в Харківській області (т. 5 а.с. 70-71).

Відсутність наказу окупаційної влади або трудового договору про призначення обвинуваченого директором КП "Пещаный карьер" не спростовує пред`явленого обвинувачення оскільки воно підтверджується великою сукупністю доказів, починаючи з його заяви керівникові окупаційної адміністрації про сприяння у відновленні роботи піщаного кар`єру, протоколу засідання трудового колективу вказаного незаконного підприємства про його утворення і обрання обвинуваченого директором, чисельними документами за його підписами та на його ім`я, як директора, закінчуючи показаннями чисельних свідків про його фактичне місце роботи та зайняття посади керівника, та реалізацією повноважень, притаманних керівникові.

Оскільки на той час м. Балаклія було тимчасово окупованим, були створені окупаційні органи влади всупереч законодавству України, внаслідок чого порядок прийняття на роботу, видання відповідних документів, вже є незаконними.

На використання виробничої бази українського ТОВ «Моноліт Союз», де він був заступником директора, в інтересах окупаційного КП "Пещаный карьер" обвинувачений не уповноважувався ні його безпосереднім керівником директором ОСОБА_48 , ні вищими органами управління ТОВ, що визнав і сам обвинувачений.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, і це кримінальне правопорушення було закінченим з моменту зайняття ним посади, факт якого доведено як дослідженими доказами, так і тим, що обвинувачений фактично взявся за виконання трудових обов`язків керівника комунального підприємства з метою забезпечення його функціонування, а зміст виконаної ним роботи в цьому конкретному випадку не впливає на кваліфікацію його дій.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 5 ст.111-1 на ч. 4 ст.111-1 КК через те, що він не займав посаду у незаконних органах влади.

Відповідно до п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Суд враховує правову позицію ККС ВС, викладену у постановах від 31 січня 2024 року (справа № 638/5446/22), від 31 липня 2024 року (справа № 185/2163/23), в яких зазначено, що за частиною 5 ст. 111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення тимчасово окупована територія України.

Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ, організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

З урахуванням визначення у вказаній правовій нормі поняття «окупаційна адміністрація Російської Федерації», наданих стороною обвинувачення та наведених у вироку доказів, а саме заяви обвинуваченого керівникові окупаційної адміністрації від 14.07.2022 з фактичною згодою співпрацювати з окупаційною владою у питанні відновлення роботи піщаного кар`єру, на яку керівником окупаційної адміністрації накладено резолюцію з розпорядженням створити структурний підрозділ піщаного кар`єру (т. 3 а.с. 94) ; протоколу "заседания трудового коллектива Коммунального предприятия "Песчаный карьер" Балаклейского территориального управления Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области от 01 августа 2022" збори з 16 чоловік вирішили "создать Коммунальное предприятие "Песчаный карьер", а його директором обрати обвинуваченого підписаного особисто обвинуваченим (т. 3 а.с. 94); 16.08.2022 керівником окупаційної адміністрації - начальником "Балаклейское территориальное управление военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области" видано "Распоряжение о создании коммунальных предприятий", згідно до п. 3 якого: "Подтвердить статус коммунального предприятия "Песчаный карьер". Директор ОСОБА_5 , установив граничную численность штата 35 чел.". "Поручить вышеуказанным предприятиям разработать структуру, штатное расписание, смету расходов на содержание и Устав" (т. 3 а.с. 150-151), чисельного листування обвинуваченого з керівником окупаційної адміністрації, вирішення організаційних, господарських та усіх інших питань для забезпечення очолюваного ним підприємства окупаційної влади, підпорядкування, виконання вказівок, підзвітність безпосередньо окупаційній адміністрації, отримання продуктів харчування в якості оплати за роботу, участь в управлінських нарадах з керівництвом окупаційної влади, звітування перед ними за діяльність підприємства, подання заявок на фінансування підприємства, приймання на роботу, станом на вересень 2022 року у його підпорядкування перебував 21 працівник підприємства, керував цим трудовим колективом та підприємством, фактично розпоряджався набутим ним майном, планував роботу підприємства до кінця 2022 року, наявність кабінету у приміщенні окупаційної адміністрації тощо, суд дійшов висновку, що посада директора так званого "Коммунального предприятия "Песчаный карьер" пов`язана з виконанням ним організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій саме у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території чи в окупаційній адміністрації держави-агресора (див. постанови ОП ВС ККС від 01.12.2025 у справі № 638/18926/23, ВС ККС від 13.11.2025 у справі № 644/2465/23, від 31.07.2024 у справі № 185/2163/23, від 31.01.2024 у справі № 638/5446/22).

Лише самого факту добровільного зайняття громадянином України однієї із таких посад в незаконно створеному органі, а не виконання конкретної діяльності, достатньо для кваліфікації відповідних дій за частиною 5 ст. 111-1 КК України.

Адже суспільна небезпечність їх є очевидною: особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом.

Отже підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого, на чому наполягає сторона захисту, відсутні.

Неспроможними є доводи сторони захисту про те, що діями обвинуваченого нікому не було завдано шкоди шкоди, оскільки його діяння заподіяло шкоду основам національної безпеки України, і сам факт вчинення таких дій свідчить про ступінь суспільної небезпечності діяння, притаманний злочинам.

Верховний Суд у своїй постанові від 08.02.2024 у справі № 161/12980/22 звернув увагу на те, що суспільна небезпека кримінального правопорушення за ст. 111-1 КК України полягає у тому, що особа (колаборант), з використанням воєнного стану, співпрацює з окупаційною владою на шкоду власній державі, тим самим свідомо допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого норм міжнародного гуманітарного права, через призму того, що очолюване ним підприємство функціонувало для забезпечення життя мирних людей, оскільки відсутні докази того, що обвинувачений займався, наприклад, ліквідацією аварій на об`єктах комунального господарства, наслідків надзвичайних ситуацій і т.п., а слідує лише те, що він займав керівну посаду та отримував винагороду за неї.

Позицію обвинуваченого з невизнання вини і обставин кримінального правопорушення суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку визнає їх достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

На переконання суду винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 5 ст. 111-1 КК України -

добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території - в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто, суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов'язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Обвинувачений: громадянин України; з вищою освітою; одружений; до 20.10.2022 працював заступником директора ТОВ "Моноліт Союз", де зарекомендував себе позитивно; інвалід 3 групи; раніше не судимий; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра; за місцями проживання та роботи начальником філії "Балаклійський райавтодор", до звільнення у 2026 році, характеризується позитивно, за недоведеністю протилежного (т. 3 а.с. 123, 168-173, 175-177, т. 5 а.с. 84).

Відсутні обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані.

Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на такий шлях, самоосуд свого вчинку. Щире каяття слід відрізняти від визнання винуватості з метою створити формальні підстави для пом'якшення покарання.

Разом із тим, не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

За відсутності ж щирого каяття, визнання вини є формальним твердженням, яке підтверджує факт лише сам вчинення інкримінованих дій, і його покладення в обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання є необґрунтованим.

Визнання обвинуваченим власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений не визнав себе винуватим, не осудив свою поведінку, не розкаявся, ому, суд не убачає в діях обвинуваченого щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення

Передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України кримінальне правопорушення карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

За правилом ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також виходить з того, що в умовах воєнного стану, внаслідок повномасштабної збройної агресії РФ проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ, не проявляючи жодних сентиментів, емпатії та співчуття через масову загибель як військовослужбовців, що стали на захист своєї Батьківщини, так і мирного населення, у тяжкий для держави та людей час, під час тимчасової окупації міста, обвинувачений діяв умисно, свідомо і добровільно, досягнув бажаного, фактично перейшов на бік ворога, діючи на шкоду Україні в інтересах держави-терориста РФ, проти основ національної безпеки України, допомагав здійсненню збройної агресії РФ, метою якої є намагання знищити Україну як державу та підкорити її населення, допомагав у встановленні та укріпленні окупаційної влади, стимулюючи інших осіб на підтримку і співпрацю з окупантами та заохочуючи подальшу збройну агресію РФ, вчинив тяжкий злочин, завдавши шкоди об`єкту посягання - національній безпеці України.

Тому, неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки кримінальне правопорушення і сам обвинувачений за наведених обставин становлять підвищену суспільну небезпеку.

Наведені позитивні відомості про особу обвинуваченого та обставини на його користь, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, небезпечності вчинених дій, суспільної небезпеки самого обвинуваченого, натомість вони враховані при призначенні йому покарання.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити перевищуючому мінімальний розмірі санкції з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю також на перевищуючий мінімальний строк та з конфіскацією майна, оскільки обвинувачений безумовно мав і корисливий мотив, спрямований на отримання матеріальної винагороди (грошової чи натуральної) за роботу.

Таке покарання буде необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, внаслідок чого буде ефективним.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На переконання суду викладені обставини у сукупності та наведені мотиви свідчать про те, що призначення інших більш м`яких видів або розмірів покарання або із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України буде явно м'яким і не буде сприяти виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Оскільки у такому разі неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призведе до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, воно буде неефективним.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, за проведення почеркознавчої експертизи, стягнути з обвинуваченого на користь держави (т. 3 а.с. 167).

В порядку забезпечення кримінального провадження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, 25.06.2024 накладений арешт на належні обвинуваченому три земельні ділянки та легковий автомобіль (т. 3 а.с. 203-204), який необхідно залишити з огляду на покарання, яке призначається.

Арешт речових доказів і документів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, необхідно скасувати за відсутністю потреби у його продовженні.

З урахуванням фактичних обставин справи, покарання, що призначається, а також для забезпечення виконання цього вироку, для запобігання спробам переховуватися від суду, до набрання вироком законної сили, необхідно продовжити строк тримання під вартою, без визначення розміру застави, за правилом ч. 6 ст. 176, п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

ОСОБА_5 під вартою тримається з 17.06.2024. Згідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

За правилом ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Відповідно, строк перебування під вартою ОСОБА_5 до моменту набрання вироком законної сили, є попереднім ув`язненням та підлягає зарахуванню у строк відбування ним покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, призначити йому покарання 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

2)Початок строку відбування покарання з дня набрання цим вироком законної сили.

3)Речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження.

4)Процесуальні витрати у сумі 11359,20 гривень за проведення судової експертизи -стягнути на користь держави з ОСОБА_5 .

5)Арешт майна ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у вигляді належних йому трьох земельних ділянок та легкового автомобіля, накладений за ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 25.06.2024 залишити в силі, а арешт речових доказів і документів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, - скасувати.

6)Зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 17.06.2024 по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1