Справа № 203/8197/25
Провадження № 1-кс/0203/4948/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року слідчий суддя Центральний районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 03 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0004553 з попередньою правовою кваліфікацією посягання за ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою майстра індивідуального пошиття взуття, який неодружений, малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних осіб на утриманні не має, проходив військову службу за мобілізацією на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдата, має статус учасника бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2025 року під наглядом прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за проведенням цього досудового розслідування СВ ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, слідчий клопочить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до ОСОБА_4 , підозрюваного в тяжкому військовому злочині за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України.

Дане клопотання за формою та змістом відповідає вимогам ст. 184 КПК України, враховуючи добровільну згоду підозрюваного 11 листопада 2025 року о 12:22 год. отримати копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Клопотання обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, а також у разі повернення до розташування військової частини, підозрюваний може, як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які разом із ним проходять військову службу в одній військовій частині. Окрім цього, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується репутацією самого підозрюваного, який, будучи військовослужбовцем має доступ до будь-якого виду зброї, яку може застосувати під час тиску на свідків. Крім того, під важелем понесення відповідальності ОСОБА_4 , будучи діючим військовослужбовцем, у разі застосування іншого запобіжного заходу, може самовільно залишити місце несення служби та взагалі територію України, що у свою чергу утворить самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого тим, що ризиків його переховування немає, оскільки він постійно проживав разом з рідними в с. Шевченківське, проте 08 листопада 2025 року його затримали на блокпосту в м. Запоріжжі близько 16 год. дня, повідомивши, що він значиться в розшуку ТЦК, після чого у нього вилучили документи і утримували в антисанітарних умовах без складення будь-яких процесуальних документів про затримання, ігноруючи його прохання надати такі документи, і лише 10 листопада 2025 року його доставили до слідчого та 11 вручили повідомлення про підозру. Вказував, що йому лише 22 роки і він спочатку війни боронив державу у складі ЗСУ, є учасником бойових дій, отримав поранення, тому просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник в судовому засіданні, з урахуванням позиції підозрюваного, клопотав відмовити у задоволенні клопотання слідчого, а в разі якщо суд дійде висновку все ж таки про доцільність застосування запобіжного заходу, клопотав про обрання запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, у вигляді застави у мінімальному розмірі, оскільки ризики, на які посилається слідчий у своєму клопотанні не доведені, підозрюваний не має наміру переховуватися, має міцні соціальні зв`язки, матір з порушеннями опорно-рухового апарату, за якою доглядає, та взагалі не може впливати на свідків, тому ризики за ст. 177 КПК України не доведені.

Заслухавши думку прокурора, міркування підозрюваного та його захисника, дослідивши додані до клопотання докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання. Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Випадки, коли уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, визначені у ч. 1 ст. 208 КПК України.

Особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою (ст. 209 КПК України).

Підозрюваний ОСОБА_4 наголошував, що він фактично затриманий 08 листопада 2025 року близько 15.00-16.00 год. дня на блокпосту у м. Запоріжжі, і з цього моменту він залишався поряд із співробітниками поліції, які унеможливлювали його вільне пересування, та в наслідок відібрання у нього документів, що посвідчують особу, через що змушений був підкорюватись працівникам поліції. Саме з цього часу він був позбавлений можливості самостійно пересуватись, і до слідчого ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області його було доставлено лише 10 листопада 2025 року, при цьому жодних документів про підстави його затримання і позбавлення волі без ухвали слідчого судді, час та місце затримання 08 листопада і аж до 11 листопада 2025 року, коли його доставлено до слідчого у м. Дніпрі по вул. Троїцька, 20А, матеріали клопотання не містять, як і не надані ні слідчим, ні прокурором в судовому засіданні.

За цих обставин, слідчий суддя вважає, що строк фактичного затримання підозрюваної особи ОСОБА_4 необхідно рахувати з 08 листопада 2025 року 16-00 год, як повідомив ОСОБА_4 .

Клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 фактично надійшло слідчому судді 11 листопада 2025 року, і підозрюваного доставлено до слідчого судді цього ж дня в судове засідання, що розпочате о 16 год. 00 хв.

Згідно із ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Відповідно, підозрюваний був доставлений до суду 11 листопада 2025 року, тобто після спливу шістдесяти годин з моменту затримання, тому відповідно до ч. 5 ст. 206, ч. 2 ст. 211 КПК України повинен бути звільнений негайно в залі суду, не зважаючи на те, що в залі суду перебував без кайданок та без фактичної фіксації затримання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до ст. 276 КПК України обґрунтовано підозрюється у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, що стороною обвинувачення кваліфіковано за ознаками тяжкого військового кримінального правопорушення, за який санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

10 листопада 2025 року ОСОБА_4 повідомлено відповідно до ст. ст. 277-278 КПК України про підозру в тому, що за версією з`ясованих стороною обвинувачення і викладених письмово у цьому повідомленні обставин він, будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, перебуваючи на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 30 січня 2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №33, вибув у відрядження з військової частини НОМЕР_1 до КНП «Міська лікарня №3» м. Запоріжжя, терміном з 30 січня 2025 року до окремого розпорядження з метою проходження лікування. У подальшому, солдат ОСОБА_4 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити лікування КНП «Міська лікарня №3» м. Запоріжжя, до якої був відряджений з військової частини НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 03 лютого 2025 року в денний час (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), не з`явився вчасно після лікування до місця проходження служби, а саме: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану). У період часу з 03 лютого 2025 року по 10 листопада 2025 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив час на власний розсуд. Таким чином, дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як видно з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану фактичними даними доповіді військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової служби по мобілізації без зброї ОТУ «Запоріжжя» солдата ОСОБА_4 ; рапорту т.в.о. начальника медичної служби начальника медичного пункту А7281 від 03 лютого 2025 року; витягів із наказів № 202 від 14 липня 2024 року, № 33 від 30 січня 2025 року про вибуття ОСОБА_4 на лікування, медичної характеристики від 23 лютого 2025 року, що сукупно з актом службового розслідування за фактом нез`явлення на службу без поважних причин солдата ОСОБА_4 , витягом з наказу командира військової частини № 37 від 03 лютого 2025 року, протоколами допиту свідка ОСОБА_7 , викривають роль останнього у поставленому йому за вину злочині.

Тому прокурором наведені достатні докази для підтвердження факту нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три дні в умовах воєнного стану, які є причиною виникнення підозри, що за практикою тлумачення обґрунтованості підозри Європейським Судом з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 28.10.94 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (скарга № 14310/88) не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що безсумнівно доводять винуватість у злочині до ступеня, необхідного для засудження обвинувальним вироком чи, принаймні, висунення обвинувачення в формі обвинувального акта, що складає процесуальну мету вже наступних стадій кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч.6, 7 ст. 176 КПК України.

За практикою тлумачення ризику втечі в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» слідчий суддя приймає до уваги, що суворість міри покарання, яка загрожує на випадок можливого засудження в межах повідомленої підозри є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі, який сукупно з обставинами способу вчинення інкримінованого злочину, зміна місця мешкання з зареєстрованого на інше, про яке не повідомлено за місцем служби, відсутність у підозрюваного офіційного працевлаштування, осіб на утриманні, що стримувало б від раптової зміни місця мешкання та переховування, а також обставинами оголошеного в країні воєнного стану, проведення воєнних дій на кордонах Дніпропетровщини, та часткової окупації військами російської федерації територій на сході та півдні України, збільшує ризик переховування з переходом лінії фронту, а наведені обставини наявності матері та старшої рідної сестри, не спростовують вказаного ризику і не переважають над обставинами суворості міри покарання, що загрожує підозрюваному у вигляді реального позбавлення волі до 10 років, а тому слідчий суддя приходить до висновку про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у разі повернення ОСОБА_4 до розташування військової частини, останній може, як у спосіб погроз так і умовляннями впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які проходять з підозрюваним службу в одній військовій частині, спонукати співслужбовців та/або службових осіб військової частини НОМЕР_1 до надання завідомо неправдивих показів.

До того ж, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слідчий суддя враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях свідків, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Тому, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Доведений є й ризик за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що тривалий час жодних намірів для повернення у розташування військової частини підозрюваний не вживав, тому є висока ймовірність, того, що як військовослужбовець військової служби за мобілізацією може самовільно покинути військову частину або місце служби, вчинити дезертирство та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або іншим способом, що сукупно з обставинами відсутності жодних законних джерел доходів та існування, підвищують ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється.

Таким чином, оцінивши в судовому засіданні в сукупності обставини за ст. 178 КПК України з урахуванням тяжкості повідомленої підозри, яка допускає застосування тримання під вартою згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, для забезпечення належної поведінки підозрюваного відповідно до ст. 177 цього Кодексу з метою запобігання наявним процесуальним ризикам втечі, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, слідчому судді належить постановити цю ухвалу про застосування тримання під вартою строком на 60 днів в межах строків досудового розслідування з моменту фактичного затримання, тобто з 16-00 год. 08 листопада 2025 року до 06 січня 2026 року, оскільки інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, в умовах воєнного стану не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і вірогідні відомості про медичні протипоказання чи про неможливість підтримувати стан здоров`я підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення відсутні.

При цьому суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у відповідності до абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» складає з 01 січня 2025 року від 60 560 до 242 240 гривень.

Визначаючи згідно з ст. ст. 183 ч. 3, 194 КПК України розмір застави і обсяг обов`язків, виконання яких має бути нею забезпечене, слідчий суддя виходить з підозри особи в тяжкому злочині без заподіяння матеріальної шкоди, через що здатна забезпечити належну процесуальну поведінку така застава, що за ст. 132 цього Кодексу має визнаватися виправданою, і, не перевищуватиме передбачений законом граничний розмір, а тому слідчий суддя, враховуючи також майновий стан підозрюваного, вважає достатнім обмежитись заставою у 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 90 840 грн., оскільки необхідність застосування запобіжного заходу без визначення розміру застави ні слідчим, ні прокурором не доведена, з огляду на що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Окрім цього, оскільки під час розгляду зазначеного клопотання, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 вочевидь прибув до слідчого судді не самостійно, повідомив про його незаконного затримання близько 16:00 год. 08 листопада 2025 року та позбавлення свободи за відсутності судового рішення аж до часу доставки до слідчого судді 11 листопада 2025 року, тому враховуючи повідомлені підозрюваним обставини, слідчий суддя вважає за необхідне виконати вимоги, передбачені ст. 206 КПК України та доручити відповідному органу досудового розслідування Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, провести дослідження фактів стосовно можливого незаконного затримання 08 листопада 2025 року та позбавлення свободи ОСОБА_4 за відсутності судового рішення з 16:00 год. 08 листопада 2025 року до 11 листопада 2025 року.

Керуючись ст. ст. 131 , 176-178 , 193 -197, 199 КПК України , слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 03 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0004553 з попередньою правовою кваліфікацією посягання за ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 06 січня 2026 року.

Визначити строк дії ухвали до 06 січня 2026 року.

ОСОБА_4 , може бути звільнений під заставу 90840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, тобто 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з часу підтвердження внесення цієї суми на рахунок № UA0017442, отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код 820172, одночасно з покладенням на підозрюваного обов`язків згідно з ст. 194 КПК України на строк дії ухвали до 06 січня 2026 року:

- за першою вимогою прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з місця дислокації військової частини, в якій ОСОБА_4 проходить військову службу, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проходження служби та свого місця перебування;

- утримуватися від спілкування зі свідками у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави підозрюваного ОСОБА_4 з моменту звільнення з-під варти вважати таким, до якого у вигляді запобіжного заходу застосована застава, про що уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення повідомити слідчого, прокурора та слідчого суддю, або суд.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язки і наслідки їх невиконання з моменту постановлення цієї ухвали, а на випадок забезпечення ним надання у заставу коштів іншою особою заставодавцю, окрім його обов`язків із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом і наслідків невиконання цих обов`язків, також передбачене законом покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та саме таке правопорушення.

Попередити ОСОБА_4 про звернення суми застави в дохід держави із зарахуванням її до спеціального фонду Державного бюджету України в разі невиконання підозрюваним покладених на нього за цією ухвалою обов`язків з вирішенням питання про застосування застави у більшому розмірі або іншого виду запобіжного заходу.

Доручити відповідному органу досудового розслідування Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, провести дослідження повідомленого в судовому засіданні ОСОБА_4 факту його незаконного затримання 08 листопада 2025 року на блокпосту у м. Запоріжжі без складення протоколу затримання та позбавлення свободи за відсутності судового рішення з 15-00 год. 08 листопада 2025 року до часу доставлення до слідчого судді 11 листопада 2025 року.

Про результати проведеного дослідження вказаних вище фактів повідомити слідчого суддю Центрального районного суду міста Дніпра.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений учасникам провадження 14 листопада 2025 року о 15-05 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1