Провадження №: 1-кс/755/3620/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2025 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна (у режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0003136 від 06.09.2023,

в с т а н о в и л а :

представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчої судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2023 року (справа № 752/18380/23), на автомобіль марки «RENAULT MASTER», 1995 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що вищезазначеною ухвалою накладено арешт у кримінальному проваджені №0003136 від 06.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст.190 КК України 21.08. 2025 року, на 169 транспортних засобів, які належать військовій частині НОМЕР_3 , зокрема і на автомобіль марки «RENAULT MASTER», 1995 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_5 .

Мотивом накладення арешту стало те, що транспортні засоби мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні. Арешт накладений шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

На думку адвоката, ухвала прийнята без врахування всіх обставин справи і відтак, арешт зазначеного транспортного засобу має бути скасоване.

При розгляді справи про арешт майна судом не враховано, що арештований автомобіль RENAULT MASTER VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ввезено в Україну в режимі імпорту через Волинську митницю. Даний транспортний засіб належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 виданого 28.01.2021 року ТСЦ 0742.

29 червня 2025 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 договір купівлі - продажу №8632/24/005268 автомобіля RENAULT MASTER VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 через комісіонера ТОВ «АВТО ЕРІДАН ПЛЮС», м. Луцьк.

Відповідно до п. 2.2. договору купівлі - продажу №8632/24/005268 покупець ОСОБА_5 набула право власності на транспортний засіб з моменту підписання договору - 29 червня 2025 року, а відтак є третьою особою, володільцем майна.

При намаганні зареєструвати своє право власності у ТСЦ №0742, їй повідомили, що автомобіль RENAULT MASTER VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 фігурує в кримінальному провадженні і його перереєстрація заборонена.

За інформацією ОСОБА_5 , отриманою від продавця автомобіля ОСОБА_6 , автомобіль RENAULT MASTER VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 придбаний ним у ТОВ «Венчурі», відповідно до договору купівлі продажу №РН-0001069 від 27.01.2021 року.

В той же час, акт огляду автомобіля у 2021 році свідчить, що він пройшов митне оформлення Волинською митницею у відповідності до ВМД №061379 від 17.12.2020 р.

Волинська митниця у відповідь на адвокатський запит листом 7.3.-3/28-04/8.19/10968 від 19.09.2025 р. надала копію митної декларації від 17.12.2020 №UA205050/2020/061379, з урахуванням обмежень, передбачених частиною 4 статті 11 Митного кодексу України. Відмітки на вантажній митній декларації у графі контроль митницею свідчать що вона оформлена штампом інспектора Волинської митниці ПМК 91/205 та його особистою номерною печаткою ОНП 91/205 17.12.2020 року.

У графі 1 митної декларації визначено літерний код напрямку переміщення «ІМ», що відповідає відповідно до класифікатору типів декларацій затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 20.09.2012 № 1011 мирній декларації, заповненій у звичайному порядку. Код «40» відповідно до класифікатору митних режимів вищезазначеного наказу №1011 відповідає митному режиму «ІМПОРТ».

Надана добросовісному володільцю майна представником власника автомобіля копія цієї ж митної декларації №UA205050/2020/061379 без ретуші у графах 47, 48 свідчить що при імпорті транспортного засобу було сплачено мита 3596,54 грн., акцизного податку 1224,22 грн, ПДВ 19959,33 грн.

В графі 8 ВМД зазначено, що отримувачем автомобіля RENAULT MASTER VIN-код НОМЕР_1 при імпорті в Україну була ТОВ «ВЕНЧУРІ», , м. Луцьк, а не військова частина НОМЕР_3 .

Вищенаведені докази підтверджують, що автомобіль законно був ввезений в Україну по ВМД №UA205050/2020/061379 та зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 виданого 28.01.2021 року ТСЦ 0742, разом з тим, ніким і ніколи не передавався до військової частини НОМЕР_3 як гуманітарна допомога.

Таким чином, представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , вважає, що на даний час відсутні підстави для подальшого застосування арешту автомобіля, оскільки воно набуто у власність ОСОБА_5 у законний спосіб.

У судовому засіданні адвокат заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити подане клопотання.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідча суддя дійшла такого висновку.

Ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2023 року (справа № 752/18380/23), арешт на автомобіль марки «RENAULT MASTER», 1995 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_5 .

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК, якою передбачено, що власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як підставу для накладення арешту слідчий суддя зазначив про необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.

Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідча суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчій судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Разом з цим, слідча суддя, враховуючи, докази надані адвокатом ОСОБА_4 , які підтверджують законне набуття ОСОБА_5 арештованого автомобіля марки «RENAULT MASTER», 1995 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , а також те, що даний автомобіль немає ніякого відношення до кримінального провадження, беручи до уваги позицію прокурора, яка підтвердила правдивість повідомлених відомостей, приходить до висновку, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на даний автомобіль відпала потреба, у зв`язку з чим арешт, накладений ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року, підлягає частковому скасуванню.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи відсутність на даний час необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження щодо вищезазначеного автомобіля, слідча суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про часткове скасування арешту є обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0003136 від 06.09.2023 - задовольнити.

скасувати накладений ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2023 (справа № 752/18380/23), арешт, а саме, в частині накладення арешту на: автомобіль марки «RENAULT MASTER», 1995 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 00 хв 10 листопада 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1