Справа №705/4301/24
1-кс/705/1619/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м.Умань

Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши клопотання про скасування арешту майна, подане представником власника майна ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2024,

У С Т А Н О В И В:

До суду звернувся представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про повне скасування арешту майна, а саме частки квартири АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , що накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.05.2025 у справі № 705/4301/24 (1-кс/705/908/25), в обґрунтування зазначивши наступне.

Його довіритель ОСОБА_5 є власником частки квартири АДРЕСА_1 .

На початку вересня 2025 року ОСОБА_3 стало відомо, що на належне їй на праві власності ухвалою Уманського міськрайонного суду від 30.05.2025 накладено арешт.

07.09.2025 він як представник власника майна на яке накладено арешт, ознайомився з матеріалами клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2024 та отримав копію ухвали від 30.05.2025.

Згідно матеріалів справи Уманського міськрайонного суду №705/4301/24 1кс/705/908/25, клопотання слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 від 27.05.2025 про накладення арешту на майно, подане в рамках кримінального провадження № 0000051 від 02.07.2024,було зареєстроване судом 28.05.2025. Розгляд клопотання про арешт майна -1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , проводився без участі його власника ОСОБА_3 , яку не було повідомлено.

Згідно ухвали Уманського міськрайонного суду від 30.05.2025 у справі №705/4301/24 1кс/705/908/25 клопотання слідчого було задоволено та з метою подальшого забезпечення конфіскації майна у кримінальному провадженні накладено арешт на належне на праві власності ОСОБА_7 частку квартири АДРЕСА_1 .

На момент звернення до Уманського міськрайонного суду з клопотанням про арешт майна, ОСОБА_7 не був власником її частини, а власником є ОСОБА_3 , яка будь-яких кримінальних правопорушень не вчиняла та у кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2024 їй про підозру не повідомлялось. Квартира АДРЕСА_1 , не була знаряддям злочину чи об`єктом злочинних посягань, не була набута за кошти, здобуті злочинним шляхом.

На даний час ОСОБА_3 позбавлена права користування та розпорядження належним їй майном, що обмежує її права як власника.

Просить суд постановити ухвалу, якою скасувати повністю арешт на майно, а саме частку квартири АДРЕСА_1 , власником якої є неповнолітня ОСОБА_3 .

Заявник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, в якій клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив розглянути у його відсутність.

Власник майна ОСОБА_3 та її законний представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомляли.

Слідчий у кримінальному провадженні в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Слідчий суддя, врахувавши процесуальну позицію учасників справи, вивчивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

У відповідності до ст.131 КПК України до заходів забезпечення кримінального провадження відноситься, зокрема, арешт майна.

Згідно ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 306 КК України.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року в даному кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2024 було накладено арешт на майно, належне на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (рнокпп НОМЕР_1 ), в тому числі на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшого забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна.

Разом з тим, відповідно до договору дарування №836 від 05 травня 2025 року ОСОБА_7 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 дарунок у вигляді частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 66.9 кв.м, в тому числі житловою площею 39,4 кв.м.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №444729340 від 23.09.2025 підтверджується, що частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з 05.05.2025 належить на праві власності на підставі договору дарування, серія та номер 836 від 05.05.2025, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ОСОБА_3 .

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. ст. 9 та 26 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (ВгопіолУБкі) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п. 51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п. 31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п. 61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах «Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2ст.131 КПК України).

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Як вбачається з матеріалів клопотання, на момент прийняття слідчим суддею ухвали від 30.05.2025 про накладення арешту на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , була ОСОБА_3 .

Накладаючи арешт на вказане майно, слідчий суддя зазначив метою арешту забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна.

Органом досудового розслідування не надано до суду відомостей про те, що частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в даному кримінальному провадженні є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Також не надано доказів причетності до вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_3 та остання не є підозрюваною в кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2024, а отже згідно вимог КПК арешт до майна такої особи не може бути застосований з метою забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя дійшов висновку, що арешт на частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , накладено необґрунтовано, а тому є підстави для задоволення клопотання та скасування арешту майна.

Статтею 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, до якого не входять ухвали слідчого, постановлені за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 712/191/23 від 20 травня 2024 р, викладено правовий висновок згідно якого не підлягають апеляційному оскарженню ухвали слідчого судді про скасування арешту майна чи про відмову в ньому, постановлені за клопотаннями осіб, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна.

На підставі ст. ст. 26, 64-2, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт майна, а саме частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.05.2025 у справі №705/4301/24 (1-кс/705/908/25) скасувати повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1