Справа № 489/6660/25
Провадження № 1-кп/489/799/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

11 вересня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000766 від 05.07.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, професійно-технічною освітою, працюючого неофіційно, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.12.2007 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 15.06.2015 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; 17.06.2015 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 17.07.2020 за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

04.07.2025 близько 12:50 год. ОСОБА_3 , діючи повторно з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля магазину «Аврора» по просп. Миру, 46-А, м. Миколаєва, в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, з корисливих мотивів, умисно таємно викрав велосипед ST 24 «SPASE SATURN DD рама-13», серійний номер 11402351, вартістю 6952,50 грн, що належав ОСОБА_5 . Після того ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 6952,50 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що дійсно 04.07.2025 близько 13:00 год., знаходячись біля магазину «Аврора» по просп. Миру у м. Миколаєві, викрав велосипед, який стояв без нагляду. На вказаному велосипеді він залишив місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому самостійно добровільно приїхав на ньому через декілька годин до відділу поліції і добровільно повідомив про себе як про особу, яка вчинила крадіжку, та видав велосипед. Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, засудив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та запевнив суд, що став на шлях виправлення.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.07.2025 вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до поліції про вжиття заходів до невстановленої особи, яка 04.07.2025 о 12:45 год. викрала велосипед «SPASE» біля магазину «Аврора» по просп. Миру, 46-А, в м. Миколаєві.

Відповідно до протоколів огляду предмета від 07.07.2025 та 11.07.2025, слідчим за участю ОСОБА_3 оглянутий оптичний носій DVD-R диск, наданий ТОВ «Вигідна покупка», на якому знаходиться відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Аврора» по просп. Миру, 46-А, в м. Миколаєві за 04.07.2025, на якому зафіксовано чоловіка, зовні схожого на ОСОБА_3 , одягненого у футболку та шорти білого кольору, який близько 12:52 годин вийшов з магазину «Аврора». При цьому, ОСОБА_3 в ході огляду вказав, що на відео зафіксований саме він.

Згідно з протоколами огляду предметів від 07.07.2025 та 11.07.2025, слідчим за участю ОСОБА_3 оглянутий оптичний носій DVD-R диск, наданий ФК «ЛІБЕРТІ ФІНАНС», на якому знаходиться відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Аврора» по просп. Миру, 56-Б, в м. Миколаєві за 04.07.2025, на якому зафіксовано чоловіка, зовні схожого на ОСОБА_3 , одягненого у футболку та шорти білого кольору, який близько 12:53 год. рухається на велосипеді по просп. Миру в м. Миколаєві. При цьому, ОСОБА_3 в ході огляду вказав, що на відео зафіксований саме він після крадіжки велосипеду, рухаючись на ньому.

Із заяви від 07.07.2025 слідує, що ОСОБА_3 добровільно видав працівникам поліції велосипед марки «SPASE», сірого кольору.

Відповідно до протоколу огляду предмета від 07.07.2025 та таблиці зображень до нього, слідчим оглянуто велосипед ST 24 «SPASE SATURN DD рама-13», сіро-помаранчевого кольору, який добровільно видав ОСОБА_3 . При цьому, потерпіла ОСОБА_5 вказала, що вказаний велосипед належить їй.

Із розписки ОСОБА_5 вбачається, що остання отримала на зберігання велосипед «SPASE», сіро-помаранчевого кольору.

Згідно з висновком експерта № 1869/25 від 08.07.2025, станом на 04.07.2025 ринкова вартість велосипеду марки «SPASE», що був у використанні, становила 6952,50 грн.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює неофіційно, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, що підтверджується тим, що він повністю визнав свою вину, засудив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та запевнив суд про неприпустимість вчинення кримінальних правопорушень в майбутньому, а також добровільне відшкодування завданої шкоди, наявність якого підтверджується тим, що обвинувачений сам прибув з викраденим велосипедом до поліції та добровільно видав його, після чого він був повернутий потерпілій.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який є раніше судимим, працює, не одружений, характеризується позитивно, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, та звільнити від відбування вказаного покарання з випробуванням, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав. Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При цьому, відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на переконання суду, обумовлена тим, що останній хоч і є раніше судимим, однак характеризується позитивно, працює не офіційно, також добровільно та в повному обсязі відшкодував завдану його діями потерпілому матеріальну шкоду, що свідчить про стійку соціальну направленість обвинуваченого та можливість призначення йому покарання без ізоляції від суспільства.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 17.04.2018 у справі № 298/95/16-к, «більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення. Натомість прокурор у касаційній скарзі не навів переконливих доводів того, що застосування апеляційним судом статті 75 КК є неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання».

При цьому, за обставин даної справи, прокурором не доведено з відповідним обґрунтуванням неможливість застосування відносно обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням та що таке звільнення буде недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Навпаки, прокурор також, ґрунтовно дослідивши обставини справи та врахувавши відомості щодо особи обвинуваченого, вважав можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України, не призначаючи реального покарання, з чим власне і погоджується суд, навівши вище обґрунтування щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який є раніше судимим, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані матеріальні збитки, засудив свої дії, жалкує з приводу вчиненого, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Натомість, у даному кримінальному провадженні слідчим залучався для проведення судово-товарознавчої експертизи судовий експерт, який не є працівником державної установи, тому відсутні передбачені ч. 2 ст. 124 КПК підстави для стягнення з обвинувачених на користь держави витрат на його залучення.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 11.09.2025.

Речові докази:

- велосипед ST 24 «SPASE SATURN DD рама-13» - залишити у власника ОСОБА_5 ;

- оптичні носії DVD-R диски з відеозаписами залишити в матеріалах судового провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1