Номер провадження1-кп/521/1570/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження №521/10006/25 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чорноморськ (Іллічівськ) Одеської області, громадянина України, одруженого, із вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді бухгалтера військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На початку травня 2024 року, більш точний час не встановлено, у бухгалтера військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на зловживання своїм службовим становищем в інтересах іншої фізичної особи, а саме матроса військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , в частині незаконного нарахування останньому додаткової винагороди за квітень та травень 2024.

Із метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на зловживання своїм службовим становищем в інтересах іншої фізичної особи, а саме матроса військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання протиправних наслідків, перебуваючи у службовому кабінеті, розташованому за місцем служби, а саме за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , на початку травня та на початку червня 2024 року вніс недостовірні відомості у розрахунково-платіжні відомості про виплату додаткової винагороди за квітень 2024 рік №250 та травень 2024 рік №308, у частині безпідставного нарахування додаткової винагороди матросу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , за квітень 2024 рік на суму 25967,74 гривень та травень 2024 на суму 224193,55 гривень, які у подальшому надав на підпис начальнику військової частини НОМЕР_1 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_4 , у порушення вимог ст.ст. 76, 77, 130, 131, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 матросу ОСОБА_6 незаконно нарахована додаткова винагорода за квітень 2024 рік в сумі 250 161,29 гривень та травень 2024 рік в сумі 224 193,55 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 протягом квітня-травня 2024 року незаконно нараховано ОСОБА_6 додаткову винагороду на загальну суму 250 161,29 гривень, яку у подальшому, протягом травня-червня зараховано на банківський картковий рахунок АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» № НОМЕР_3 .

Як наслідок, органу військового управління, підпорядкованому Міністерству оборони України військовій частині НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), заподіяно істотну шкоду у виді матеріальних збитків на загальну суму 250 161,29 гривень.

Крім того, на початку травня 2024 року, більш точний час не встановлено, у бухгалтера військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на складання завідомо неправдивих офіційних документів, а саме: розрахунково платіжної відомості №250 військової частини НОМЕР_2 за квітень 2024 рік та розрахунково платіжної відомості №308 військової частини НОМЕР_2 за травень 2024 рік.

Так, на початку травня 2024 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, перебуваючи у службовому кабінеті, розташованому за місцем служби, а саме за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на зловживання своїм службовим становищем в інтересах третьої особи, а саме матроса військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків, керуючись корисливим мотивом, вніс до розрахунково платіжної відомості №250 військової частини НОМЕР_2 за квітень 2024 рік завідомо неправдиві відомості, а саме в частині нарахування матросу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 додаткової винагороди в розмірі 25 967,74 гривень.

Продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного наміру, на початку червня 2024 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у службовому кабінеті розташованому за місцем служби, а саме за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , вніс до розрахунково платіжної відомості №308 військової частини НОМЕР_2 за травень 2024 завідомо неправдиві відомості, а саме в частині нарахування матросу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 додаткової винагороди в розмірі 224 193,55 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 протягом травня червня 2024 року внесено завідомо недостовірні відомості у розрахункові платіжні відомості №250 та №308 про нарахування додаткової винагороди військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 матросу ОСОБА_6 за період квітень травень 2024 року, який не мав законних підстав на отримання цієї винагороди за вказаний період.

12.06.2025 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 у порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме:

- за ч. 1 ст. 366 КК України, у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням обов`язків з бухгалтерського обліку на підприємствах, установах, організаціях державної форми власності на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 364 КК України, у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням обов`язків з бухгалтерського обліку на підприємствах, установах, організаціях державної форми власності на строк 1 (один) рік 6 місяців та із штрафом у розмірі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити основне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, яке відповідно до ст. 58 КК України замінити на службові обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням обов`язків з бухгалтерського обліку на підприємствах, установах, організаціях державної форми власності на строк 1 (один) рік 6 місяців та із штрафом, розміром двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені заходи.

Обвинувачений ОСОБА_4 , повідомив, що йому цілком зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, ОСОБА_4 , винуватим себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України визнав повністю та беззаперечно, пояснив, що визнає всі обставини, вказані в обвинувальному акті. У вчиненому розкаюється. Повідомив про добровільність своєї позиції. Просить суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання.

Захисник підтвердив згоду ОСОБА_4 щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, знайшли своє підтвердження під час судового засідання.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України, тобто зловживання службовим становищем, а саме умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди державним інтересам.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, тобто службове підроблення, а саме внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, згідно ст. 12 КК України віднесено законом до нетяжких кримінальних правопорушень.

Суд переконаний, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, судом встановлено, що:

1) умови угоди не суперечать вимогам КПК України, зокрема при складанні угоди не було допущено неправильної правової кваліфікації кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним;

5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) встановлено наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікарів психіатрів чи нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, а також із врахуванням беззаперечного визнання особою вини в інкримінованому йому діяннях, відсутності тяжких наслідків.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи умови угоди про визнання винуватості, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства і вважає за доцільне застосувати до нього положення ч. 1 ст. 58 КК України, тобто вважатиме за можливе замість позбавлення волі призначити обвинуваченому покарання у вигляді службового обмеження на той самий строк.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 12 КК України, ст.ст. 314, 373-374, 468, 469, 472-476 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12.06.2025 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083 від 03.09.2024 року.

ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі яких призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням обов`язків з бухгалтерського обліку на підприємствах, установах, організаціях державної форми власності на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 364 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням обов`язків з бухгалтерського обліку на підприємствах, установах, організаціях державної форми власності на строк 1 (один) рік 6 місяців та із штрафом у розмірі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, яке відповідно до ст. 58 КК України замінити на покарання у вигляді службового обмеження на той самий строк, з відрахування в дохід держави двадцяти відсотків суми його щомісячного грошового забезпечення, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням обов`язків з бухгалтерського обліку на підприємствах, установах, організаціях державної форми власності на строк 1 (один) рік 6 місяців та із штрафом у розмірі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 діб з моменту проголошення вироку, через Хаджибейський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Головуючий суддя: ОСОБА_7