ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 грудня 2025 року м. Київ

Суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_4 від участі у розгляді справи №991/12675/25 (провадження №1-кс/991/12768/25) за його скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями на розгляд судді ОСОБА_1 надійшла вказана заява про відвід слідчого судді ОСОБА_4 .

1.Зміст заяви про відвід

Як вбачається з журналу судового засідання від 17.12.2025 у провадженні слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_4 перебуває справа №991/12675/25 (провадження №1-кс/991/12768/25) за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В ході судового розгляду ОСОБА_3 заявив відвід слідчому судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_4 від розгляду вказаної скарги, оскільки вважає його упередженим.

2.Позиція учасників у судовому засіданні

Оскільки ОСОБА_3 утримується під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та не виявив бажання бути доставленим до приміщення суду, водночас надав згоду на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, з метою забезпечення його права на участь у судовому розгляді суддею було ухвалено рішення про розгляд заяви про відвід слідчого судді в порядку дистанційного судового провадження.

Однак, до початку судового засідання представник ДУ «Київський слідчий ізолятор» в телефонному режимі повідомив, що ОСОБА_3 не бажає брати участь у судовому засіданні та просить розглянути його заяву без його участі.

Представник Національного антикорупційного бюро України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду заяви, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Слідчий суддя ОСОБА_4 був повідомлений про час та дату розгляду заяви про відвід, однак не скористався правом надати пояснення з приводу заявленого відводу, разом з тим надав для дослідження матеріали вказаної судової справи.

Отже, з урахуванням положень ч. 3 ст. 81 КПК України, згідно з якими присутність осіб, які беруть участь у справі, при розгляді заяви про відвід, не є обов`язковою, суддя вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності вказаних осіб.

3.Мотиви та оцінка судді

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією з фундаментальних засад здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

З метою дотримання цієї гарантії, ст. 80 КПК України передбачає право учасників судового провадження заявити відвід, який повинен бути вмотивованим.

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст. 75, 76 КПК України, до яких належить, зокрема, наявність сумніву у його неупередженості.

Проаналізувавши запис судового засідання, яке відбулося 17.12.2025, суддею встановлено, що як на підставу, що виключає участь слідчого судді ОСОБА_4 у розгляді його скарги, ОСОБА_3 посилається на наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Зокрема, ОСОБА_3 зазначив, що слідчий суддя ОСОБА_4 має упереджене до нього ставлення, оскільки відмовив в задоволенні його попередньої скарги на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою.

ОСОБА_3 стверджував, що слідчий суддя ОСОБА_4 свідомо не взяв до уваги аргументи викладені в його попередній скарзі та необґрунтовано відмовив в її задоволені, а тому не може об`єктивно та неупереджено здійснити розгляд цієї скарги.

Аналізуючи вказані твердження заявника суддя виходить з того, що неупередженість суду є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, з метою дотримання якої учасники судового провадження наділені правом заявити відвід, який відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України повинен бути вмотивованим.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України»).

При цьому, сама по собі заява про відвід не є безумовною підставою для відсторонення складу суду від участі у кримінальному провадженні. Позиція особи, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення, адже визначальним фактором є можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (п. 44 рішення у справі «Веттштайн проти Швейцарії»).

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, доки на підставі доказів не буде встановлена наявність виправданих побоювань щодо неупередженості судді.

При цьому, наявність безсторонності для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за суб`єктивним критерієм, який передбачає оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

З вказаного вбачається, що заява про відвід має бути вмотивованою, тобто не формальною і не такою, що містить загальні чи абстрактні припущення про можливу упередженість поведінки та/або рішень судді в майбутньому. Така заява повинна містити посилання на достатні фактичні дані, які викликають обґрунтований сумнів у неупередженості судді при розгляді конкретної судової справи.

Разом з тим, на думку судді, заявлений ОСОБА_3 відвід не містить будь-яких належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність обставин, які б викликали сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_3 , стверджуючи про упередженість слідчого судді ОСОБА_4 посилається на постановлене ним рішення про відмову в задоволенні його попередньої скарги, у зв`язку з чим вважає, що за результатом розгляду цієї скарги суддя прийме аналогічне рішення.

Разом з тим, аналізуючи зміст наведених вище доводів заявника, суддя доходить висновку, що його відвід викликаний виключно незгодою із судовим рішенням, постановленими слідчим суддею ОСОБА_5 за результатом розгляду його попередньої скарги.

Водночас, заявлений відвід не може обґрунтовуватися незгодою сторони з рішеннями судді, оскільки вказане саме по собі не свідчить про легітимні сумніви в неупередженості.

Однак, ані незгода з процесуальними діями слідчого судді, ані судові рішення постановлені таким суддею, не можуть бути підставою для його відводу. Протилежне трактування принципу неупередженості суду та інституту відводу суперечить засадам судочинства та незалежності судді, а також містить потенційні ризики з точки зору наслідків для судової практики.

Більше того, за вказаної ситуації прослідковувалася б конкуренція між процедурами оскарження судових рішень та відводу, що є недопустимим для дотримання принципу справедливого судочинства.

Той факт, що заявник внаслідок суб`єктивних міркувань та внаслідок особистого аналізу попередніх рішень слідчого судді сумнівається в його неупередженості, не свідчить про його реальну упередженість та необ`єктивність і, як наслідок, не тягне за собою усунення судді від розгляду судової справи.

Так, суб`єктивно оцінюючи на предмет законності, обґрунтованості та правомірності рішення слідчого судді ОСОБА_5 за результатом розгляду попередньої скарги, ОСОБА_3 робить висновок про наявність упередженості в його діях.

Водночас, суддя в межах розгляду заяви про відвід не уповноважений надавати оцінку законності та обґрунтованості постановлених іншим слідчим суддею рішень, а тому відповідні доводи не можуть бути покладені в основу рішення про відвід. У цьому контексті суддя звертає увагу на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року, відповідно до яких, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Суддя також наголошує, що не може бути підставою для відводу слідчого судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. Аналогічна позиція висловлена Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду у своїх ухвалах від 12.02.2018 у справі № 359/9855/15-к та від 06.11.2019 у справі № 300/474/17.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що слідчий суддя не пов`язаний своїми попередніми висновками, які не мають преюдиційного значення під час винесення рішення в конкретній справі, суддя дійшов висновку, про відсутність обставин, які б свідчили про упередженість слідчого судді ОСОБА_5 чи унеможливлювали б винесення ним об`єктивного судового рішення у справі за скаргою ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суддя доходить висновку, що заявлений відвід не містить належних, конкретних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність передбачених чинним законодавством підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 35, 75, 80, 81, 82, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_4 від участі у розгляді справи №991/12675/25 (провадження №1-кс/991/12768/25) за його скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - залишити без задоволення.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1