ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4667/25 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2004/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського (Шевченківського) районного суду м.Харкова від 02 квітня 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_9 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_7 , 1973 року народження, задоволено частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключено з вироку Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року посилання на приписи ч. 4 ст. 70 КК України про призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року, більш суворим, призначеним цим вироком, з остаточним призначенням до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Необхідно вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосування положень ст. 69 КК України, до покарання у виді двох років позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На ухвалу Дзержинського (Шевченківського) районного суду м.Харкова від 02 квітня 2025 року засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що він не погоджується зі вказаним рішенням, зазначає, що справа слухалася за відсутності захисника, просить усі вироки щодо ОСОБА_7 переглянути у відповідності до вимог Закону України №3886-ІХ.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні брав участь прокурор ОСОБА_6 , який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

У судовому засіданні брав участь засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , які підтримували вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дотримався в повній мірі таких вимог закону при ухваленні рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що 17 березня 2025 року начальник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» за вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року у виді 5 років позбавлення волі.

Клопотання мотивоване тим, що за цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України за наступними епізодами: 12.07.2023 вартість викраденого майна склала 748,00 грн, 24.07.2023 698,00 грн, 24.08.2023 1977,33 грн, 24.10.2023 955,83 грн, 31.10.2023 665 грн. Призначене за ч. 4 ст. 185 КК України покарання - 5 років позбавлення волі. Із застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворо покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2024 року, більш суворим за цим вироком, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Оскільки Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, тому засуджений підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року у зв`язку з усуненням караності діяння. У зв`язку зі звільненням від покарання за вчинення цих злочинів, начальник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» просив також виключити посилання на приписи ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року.

Судом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та із застосуванням положень ст. 69 КК України, призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 15 квітня 2024 року.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 15.03.2024, покаранням згідно цього вироку, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 27 серпня 2024 року.

На теперішній час ОСОБА_7 відбуває в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» покарання, призначене вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року у виді 5 років позбавлення волі.

Зі змісту вироку Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодами, які мали місце:

12.07.2023, в період з 16 год. 56 хв. по 16 год. 59 хв. вартість викраденого майна 399 грн;

24.07.2023 в період часу з 17:34 год. по 17:42 год. - вартість викраденого майна 698 грн.;

24.08.2023 вартість викраденого майна 1977 грн 33 коп.;

24.10.2023 у період часу з 15 год. 46 хв. по 16 год. 53 хв. - вартість викраденого майна 955,83 грн;

31.10.2023 року у період часу з 15:40 год. по 15:50 год. - вартість викраденого майна 665 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684,00 грн.

На день викрадення чужого майна за вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року, вартість викраденого майна, за кожним з епізодів, які не були об`єднані єдиним умислом, складала суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Таким чином, діяння щодо таємного викрадення майна за вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року, наразі не можуть вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, суд звільняє ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, з Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року підлягають виключенню посилання на приписи ч. 4 ст. 70 КК України про призначення покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Судом першої інстанції не встановлено наявності обставин для звільнення ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року у виді 4 років позбавлення волі, у зв`язку з чим, після звільнення від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2024 року, ОСОБА_7 вважається таким, що засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши подану апеляційну скаргу, колегія суддів доходить висновку, що ухвала Дзержинського (Шевченківського) районного суду м.Харкова від 02 квітня 2025 року є законною та обґрунтованою, зміні та скасуванню на підставах вимог апеляційної скарги не підлягає зважаючи на наступне.

Так, Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон №3886-ІХ, який набрав чинності 09 серпня 2024 року.

З набранням чинності Законом №3886-IX зазнали змін положення ст.51 КУпАП.

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21) зміна в ст.51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст.185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) в тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинене як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караним, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст.185 КК України.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян грошова сума розміром у 17 грн., встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня звітного року.

Відповідно до вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року ОСОБА_7 31 жовтня 2023 року, близько 15 години, засуджений ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі столу приміщення кухні належний потерпілому ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Red mi 10C», з об`ємом пам`яті 4 GB RAM 64 GB ROM, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 3513 грн, поклав його у кишеню свого одягу та виніс з квартири, заводівши ним таким чином, чим спричинив останньому матеріального збитку на вказану суму.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01.01.2015 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 1218,00 гривень.

Таким чином, фактична вартість викраденого майна (3513 грн) перевищує межу у 2 НМДГ, а тому діяння не може бути віднесене до дрібної крадіжки, а тому зберігає кваліфікацію як кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 КК України.

Отже, колегія суду погоджується із думкою суду першої інстанції, стосовно того, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок чого було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3513гривень, що перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_9 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_7 , повно з`ясував обставини, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення, а тому ухвалу Дзержинського (Шевченківського) районного суду м.Харкова від 02 квітня 2025 року слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.4 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, 537-539 КПК України, ст. 81 КК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського (Шевченківського) районного суду м.Харкова від 02 квітня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4