У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000260, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Ухвалено, цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду в частині задоволення цивільного позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікації його дій, розміру та виду покарання, вважає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню, оскільки судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне рішення, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, у зв`язку з чим не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що позивачем до суду не надано будь яких доказів, на підтвердження того, що його діями потерпілому заподіяно моральну шкоду, зокрема, не надано виписок з лікарень, довідок лікарів про те, що у потерпілого погіршилось самопочуття та стан здоров`я, не додано пояснень свідків. Надані потерпілим медичні документи свідчать про проходження огляду та вказані документи не свідчать про те, що цей огляд пов`язаний із погіршенням здоров`я внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Наголошує на тому, що судом не вірно оцінено глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також вимоги розумності та справедливості, оскільки в судовому засіданні потерпілий не пояснив, які саме фізичні та душевні страждання він поніс, у чому саме виражається спричинена йому моральна шкода. Натомість, надав документи, які свідчать про погіршення здоров`я у зв`язку з гіпертонічним кризом, на який він хворіє більше 30 років.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

09.06.2024 р. близько 17.00 год. більш точного часу в ході проведення дізнання встановити не встановлено, ОСОБА_8 рухався вздовж берегової лінії Південний Буг, а саме за територією городу домоволодіння АДРЕСА_2 , вигулюючи собак. У той же час та у тому ж місці, у альтанці перебував ОСОБА_5 , який, побачивши, що ОСОБА_8 вигулює собак без повідку, зробив йому зауваження, після чого у них стався словесний конфлікт, у ході якого в ОСОБА_5 виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , перебуваючи навпроти ОСОБА_8 , наніс йому один удар лобною ділянкою голови в область носу. Далі, не припиняючи своїх дій, перебуваючи у тому ж положенні, ОСОБА_5 кулаком правої руки наніс один удар в область лівого ока ОСОБА_8 . В результаті зазначених дій, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці обличчя, який за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував, що вчинене кримінальне правопорушення, є проступком, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює старшим майстром аварійно-диспетчерської служби дільниці м. Миколаєва Миколаївського управління експлуатації газового господарства Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», за даними КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради на лікуванні у даному медичному закладі не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, має ряд почесних грамот за місцем роботи, за місцем проживання характеризується задовільно, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин, наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Стосовно апеляційних вимог обвинуваченого, щодо наявності моральної шкоди та її розміру, апеляційний суд доходить наступного.

За змістом ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен виходити з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»

Відповідно до змісту Постанови ВП ВС від 15 грудня 2020 року розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а і моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод закріплює положення про те, що визнання достоїнства, властивого всі членам суспільства, є основою волі, справедливості й загального миру. Ці ідеї відображені в Конституції й законах України, а право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадянина й законних інтересів юридичних осіб.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, суд першої інстанції врахував вищевказані вимоги закону та правильно, задовольнивши вимоги потерпілого частково, визнав такий у розмірі 10 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає, що стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого, саме в такому розмірі є правомірним та обґрунтованим, оскільки потерпілому було заподіяно моральну шкоду в результаті, саме протиправних дій обвинуваченого. Частково задовольняючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції виходив із вимог розумності та справедливості, враховуючи встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, характер та обсяг перенесених потерпілим ОСОБА_8 душевних страждань, їх тривалість.

Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого в розмірі 10 000 грн, визначена вироком суду з урахуванням вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, вірно.

Тому на думку колегії суддів, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що саме відшкодування моральної шкоди у такому розмірі буде достатнім для відшкодування понесених потерпілим моральних страждань, що виникли внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Твердження апелянта, щодо відсутності доказів завдання потерпілому моральної шкоди, є безпідставними, оскільки спростовані показаннями самого обвинуваченого, який не оспорював факт спричинення тілесних ушкоджень та їх наслідків для потерпілого, показаннями потерпілого ОСОБА_8 , у тому числі щодо звернення за медичною допомогою, його душевних страждань, порушення нормального ритму життя, вимушеності обмеження задоволення життєвих потреб, перенесення фізичного болю від отриманих травм.

Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, потерпілому в поданій апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Також не виявлено і порушень основних засад кримінального провадження, у тому числі верховенства права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2025 року відносно ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3