УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня2025 року

м. Київ

справа № 444/537/25

провадження № 51 - 2938 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовківського районного суду Львівської області

від 22 квітня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 червня 2025 року щодо неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ,

установив:

За вироком Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня

2025 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боб`ятин Сокальського району Львівської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

засуджено за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено покарання з застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки без конфіскації майна. На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК та п. 2 ч. 3

ст. 59-1 КК, покладено на ОСОБА_4 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; прочитати мотиваційну книгу письменників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 " ОСОБА_9 , або Як навчитися контролювати власне життя у мінливому світі. Поради для підлітків".

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами та процесуальними витратами.

Цим же вироком за ч. 2 ст. 289 КК засуджено неповнолітнього ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції встановив, що близько 17:00 23 грудня 2024 року

ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_4 прибули до

с. Гряда Львівської області, де ОСОБА_5 з відома та згоди ОСОБА_4 , зустрівшись із ОСОБА_10 та зловживаючи його довірою взяв мотоцикл «Kovi» д. н. з. НОМЕР_1 , який знаходився у законному користуванні останнього та належав ОСОБА_11 , і під приводом огляду для його подальшої купівлі, здійснив рух до заздалегідь обумовленого з ОСОБА_4 місця, де підібрав останнього. Від`їхавши від с. Гряда обоє зняли номерний знак, віддерли плівку чорно-золотистого кольору з мотоцикла та попрямували до с. Вовків Львівської області, після чого 24 грудня 2024 року помістили його до гаражу на АДРЕСА_2 і використовували на власний розсуд. Унаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_4 та ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_11 було завдано матеріальної шкоди на суму 83 580,35 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 червня 2025 року вирок змінено в частині призначеного ОСОБА_5 покарання.

Засуджено останнього за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки без конфіскації майна та на підставі ст. 59-1 КК покладено обов`язки аналогічні тим, що були застосовані до нього місцевим судом.

У решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити оскаржувані судові рішення

через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості і призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік без конфіскації майна з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК.

На обґрунтування своїх вимог указує, що призначенейомупокарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки є суворим. Зазначає, що суди не врахували належним чином таких обставин, як щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому його матір`ю, позитивні характеристики, навчання, участь

у громадському житті, відсутність ризику повторного правопорушення. До того ж, судами не забезпечено індивідуалізацію покарання, оскільки його оцінювали разом з іншим обвинуваченим, хоча обставини та дані про особу відрізняються. Також зазначає, що прокурор у дебатах просив призначити йому 1 рік пробаційного нагляду, проте суд без належних мотивів визначив 2 роки, тоді як іншому обвинуваченому - 3 роки.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій судом за ч. 2 ст. 289 КК засудженим у скарзі не заперечуються.

Фактично, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений не погоджується з розміром призначеного йому покарання, вважає його явно суворим і несправедливим.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч

і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні

ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення

у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму

і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою засудженого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети і засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретизуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та (або) характеристику особи винного, згідно з КК виступають самостійним чинником, який має значення для індивідуалізації покарання.

До того ж, відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи

в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував, що відповідно до положень ст. 12 КК скоєне засудженим правопорушення належить до категорії тяжких злочинів; особу засудженого, який є неповнолітнім, його характеризуючі дані, у тому числі й ті, на які захисник посилається в касаційній скарзі; дані досудової доповіді; наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують. Водночас щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину у неповнолітньому віці суд визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому прийшов до висновку про можливість застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1

ст. 69 КК і призначив йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки без конфіскації майна, а також поклав на нього відповідні обов`язки, передбачені

ст. 59-1 КК.

Переглядаючи вирок в апеляційному порядку, цей суд ствердив, що призначене місцевим судом, у тому числі засудженому ОСОБА_4 покарання

є обґрунтованим та мотивованим, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення, особу винного, сукупність обставин, які пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і відсутність обставин, якій його обтяжують,

а відтак призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 69 КК, з яким погоджується і суд касаційної інстанції.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість Суд

не вбачає.

Посилання засудженого на відсутність індивідуалізації покарання не можуть бути підставою для зміни судових рішень, оскільки з вироку вбачається, що при визначенні покарання ОСОБА_4 суд врахував не лише обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу, а й твердження потерпілої щодо відшкодування його батьками моральної шкоди. Водночас іншому засудженому апеляційний суд, з огляду на імперативну норму ч. 2

ст. 101 КК, зменшив розмір покарання до 2 років пробаційного нагляду. Висловлена у судових дебатах позиція прокурора щодо призначення покарання має рекомендаційний характер і не є обов`язковою для суду.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду

від 18 червня 2025 року, через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3