Справа № 136/1504/24
провадження № 1-кп/136/55/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2024, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Липовецького районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 25.11.2021, про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України.

06.09.2025 через систему «Електронний суд» захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_3 подано клопотання про зняття арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2024, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що під час досудового слідства ухвалою Липовецького районногосуду Вінницької області від 15 липня 2024 (справа №136/68/22), клопотання про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 25.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366. ч. 2 ст. 191. ч. І ст. 209 КК України, було задоволено та накладено арешт на майно, яке належать на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 , із забороною на відчуження та розпорядження майном, а саме: - земельну ділянку кадастровий номер - :01:004:2490, площею 0,0182 га, вартістю 5 990 гри. - земельну ділянку кадастровий номер - :01:005:0387, площею 1,4604 га, вартістю 15 000 гри. - земельну ділянку кадастровий номер - :07:016:0013, площею 1,7643 га. вартістю 20 304,04 гри.

Згідно вказаної ухвали, основною підставою для накладення вказаного арешту стало, те що за наслідками проведення досудового розслідування вирішувалось питання про звернення з цивільним позовом з метою відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В ході судового розгляду стороною обвинувачення, в інтересах Турбівської селищної ради в порядку ст. 128 КПК України, було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 збитку, завданого кримінальним правопорушенням в сумі 102791,87 грн (сто дві тисячі сімсот дев`яносто одна гривня 87 коп.), який було прийнято до розгляду судом під час підготовчого судового розгляду.

07.03.2025 року ОСОБА_5 , було відшкодовано збиток, вказаний в цивільному позові шляхом сплати вказаної суми на рахунок Турбівської селищної ради Вінницької області (квитанція № 7662 від 07.03.2025 року), що було підтверджено представниками потерпілих. Вказана обставина свідчить про відсутність на час судового розгляду підстав для забезпечення цивільного позову.

Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_6 частково визнає свою за статтями обвинувачення а саме визнає повністю за ст. 209 КК України та частково за ст. 366 та ст. 191 КК України в зв`язку з тим, що він не був посадовою особою, вповноваженою розпоряджатись державними коштами, а тому його дії слід кваліфікувати відповідно за ст. 190 та ст. 358 КК України. Дана позиція, що полягає у визнанні вини та часткової незгоди з кваліфікацією, повне визнання на теперішній час завданих збитків та їх відшкодування, відсутність попередніх судимостей та позитивні характеристики ОСОБА_5 дають суду можливість застосувати ст. 75 КК України. Згідно ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України. Вказаний перелік є вичерпним і не передбачає можливості у вказаному випадку призначити додаткове покарання у покарання у виді конфіскації майна.

Захисник звертає увагу суду на те, що на даний час, в зв`язку з виробничими та побутовими потребами у ОСОБА_5 виникла потреба в будівництві та відповідному оформленні у свою власність в державних органах будівельних об`єктів на двох з арештованих ділянок, що є неможливим в зв`язку з їх арештом.

Зважаючи на зазначені вище обставини, захисник просить суд вирішити питання стосовно скасування арешту з майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , а саме:

- земельної ділянки, кадастровий номер - :01:004:2490, площею 0,0182 га, вартістю 5 990 грн.;

- земельної ділянки, кадастровий номер - :01:005:0387, площею 1,4604 га, вартістю 15 000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_3 підтримали подане до суду клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у зв`язку із відшкодуванням майнової шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням Турбівській селищній раді Вінницького району Вінницької області, проти задоволення клопотання про скасування арешту не заперечував.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, які стосуються клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений арешт майна як один із заходів забезпечення кримінального провадження.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України iз клопотанням про скасування арешту майна може звернутися підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2024 у справі № 136/68/22 (провадження № 1-кс/136/332/24) накладено арешт на майно, яке належать на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , із забороною на відчуження та розпорядження майном, а саме:

- земельну ділянку кадастровий номер - :01:004:2490, площею 0,0182 га, вартістю 5 990 грн.;

- земельну ділянку кадастровий номер - :01:005:0387, площею 1,4604 га, вартістю 15 000 грн.;

- земельну ділянку кадастровий номер - :07:016:0013, площею 1,7643 га, вартістю 20 304,04 грн.

В межах цієї ухвали слідчим суддею зазначено, що арешт на майно обвинуваченого накладався з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Також, слідчий суддя визнав доведеним стороною обвинувачення наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України та можливість конфіскації майна як виду додаткового покарання у разі доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Підставами для скасування заходу забезпечення кримінального провадження є такі обставини, що не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; не встановлено розмір шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірності обмеження права власності; невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України; розгляд клопотання слідчого про арешт майна за відсутності власника майна; накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Зміст принципу непорушності права власності полягає в неприпустимості свавільного втручання в це право суб`єктів приватного та публічного права, у тому числі й держави (якій заборонено довільно встановлювати підстави позбавлення права власності та обмеження в його здійсненні, звужувати правомочності власника). Неприпустимість протиправного позбавлення права власності є елементом змісту цього принципу.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції № 7662 від 07.03.2025 року ТОВ "ЖК-ГАРАНТ" перераховано Турбівській селищній раді Вінницького району Вінницької області 102 791 (сто дві тисячі сімсот дев`яносто одну) грн. 87 коп., призначення платежу: сплата за цивільним позовом по справі №136/1504/24 (а.с. 188).

04.07.2025 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області (справа № 136/1504/24) цивільний позов прокурора, в інтересах Турбівської селищної ради Вінницької області до ОСОБА_5 про стягнення збитків завданих кримінальним правопорушенням в розмірі 102 791 (сто дві тисячі сімсот дев`яносто одну) грн. 87 коп. - залишено без розгляду та скасовано арешт на земельну ділянку, кадастровий номер - :07:016:0013, площею 1,7643 га, вартістю 20 304,04 грн., накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2024 у справі № 136/68/22.

Окрім того, судом враховується, що в судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердив визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 209 КК України та частково за ст. 191 та ст. 366 КК України, а також звернув увагу суду на те, що клопотання стосується лише часткового зняття арешту з його майна та зумовлене надання йому можливості належним чином здійснювати свою підприємницьку діяльність до завершення розгляду даного кримінального провадження в суді.

Враховуючи наведені норми, дослідивши обставини справи, заслухавши думку учасників справи, які не заперечили стосовно скасування арешту з майна обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що подальший арешт нерухомого майна накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2024 у справі № 136/68/22 (провадження № 1-кс/136/332/24) є неспіврозмірний завданням кримінального провадження, а відтак вважає клопотання про скасування арешту майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 26, 128, 131, 170, 174, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 15.07.2024 у справі № 136/68/22 (провадження № 1-кс/136/332/24) за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України, на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , а саме:

- земельну ділянку, кадастровий номер - :01:004:2490, площею 0,0182 га, вартістю 5 990 грн.;

- земельну ділянку, кадастровий номер - :01:005:0387, площею 1,4604 га, вартістю 15 000 грн.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 12.09.2025.

Суддя ОСОБА_7