Справа № 274/5968/25
Провадження № 1-кп/0274/835/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року місто Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з державною установою «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2025 за № 0000697, щодо:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рябухи Талалаївського району Чернігівської області, є громадянином України, неодружений, здобув середню освіту, відбуває покарання в державній установі «Бердичівська виправна колонія (№ 70)», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 17.07.2008 вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 286 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 20.02.2017 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією майна;

- 24.10.2024 вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- 29.11.2024 вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 187 , ч. 2 ст. 121 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, невідбутий строк покарання 2 роки 4 місяці 12 днів;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в державній установі «Бердичівська виправна колонія (№70)», що розташована за адресою: вул. Низгірецька, 1, м. Бердичів, Житомирська область, бувши раніше засудженим вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, у невстановлені слідством день, час, місці та спосіб, однак не пізніше 11.07.2025, незаконно придбав паперовий згорток із сухою рослинною масою зеленого кольору, що є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, який в подальшому незаконно зберігав при собі без мети збуту до 11.07.2025, допоки у зв`язку із підозрілою поведінкою не був зупинений працівниками державної установи «Бердичівська виправна колонія (№70)».

Цього ж дня, а саме 11.07.2025, у період часу з 10 години 03 хвилини по 11 годину 28 хвилин, у приміщенні кімнати чергового помічника начальника державної установи «Бердичівська виправна колонія (№70)» під час огляду у засудженого виявлено та вилучено паперовий згорток із сухою рослинною масою зеленого кольору, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, масою 9,503 г, який ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим, передбачена ч. 2 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив дійсність викладених в обвинувальному акті обставин та показав, що в липні 2025 року на території державної установи «Бердичівська виправна колонія (№70)» у нього було виявлено та вилучено згорток із наркотичним засобом канабісом, який він зберігав при собі для власного вживання. Про свій вчинок шкодував, розкаявся у скоєному.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їхньої позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За клопотанням прокурора та зі згоди обвинуваченого суд, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження усіх доказів кримінального провадження, та обмежився допитом обвинуваченого й дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також які необхідні для вирішення питань щодо речових доказів та процесуальних витрат. Учасникам судового провадження було роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ними не оспорювалися.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, обвинувачений надав правдиві показання стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які повністю узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 своїми протиправними та винними діями скоїв, при встановлених у суді обставинах, суспільно небезпечне діяння, яке містить склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за статтею 309 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, та враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням положень ст. 12 КК України, є нетяжким умисним злочином.

Обвинувачений ОСОБА_4 : є неодружений, був раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, в т.ч. у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проте належних висновків для себе не зробив, вчинив нове кримінальне правопорушення під час відбування покарання. Установою виконання покарань характеризується посередньо, приймає участь в суспільно-корисній праці та залучається до робіт з благоустрою приміщень установи, за період відбування покарання мав 9 стягнень, заохочень не має, не виявляє бажання приймати активну участь у соціально-виховних заходах. Ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінені як середні.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, суд призначає ОСОБА_4 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України.

Оскільки, ОСОБА_4 вчинив злочин під час відбування покарання, тому суд не вбачає підстав для призначення йому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, у виді штрафу.

Призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд визначає розмір такого покарання ближче до мінімального, передбаченого КК України, при цьому враховує обставини події, та посткримінальну поведінку обвинуваченого, а саме: беззастережне визнання своєї вини та надання зізнавальних показань.

Правових підстав для застосування ст. 69 та ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, судом не встановлено, а обвинувачений вчинив новий злочин, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі.

При визначенні остаточного покарання суд враховує, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.02.2017, за яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією майна, судом ухвалено виконувати самостійно.

Окрім того, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2024 ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.02.2017 більш суворим за цим вироком, за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на 13 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, із відрахуванням строку покарання з 21.08.2016, з врахуванням вимог ч. 5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано перебування його під вартою з 21.08.2016 по 20.02.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.08.2025 зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_4 , засудженого 20.02.2017 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, строк попереднього ув`язнення з 21.02.2017 по 15.02.2018 включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Враховуючи наведене вище, суд при призначенні остаточного покарання керується вимогами ст. 71 КК України та до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднує невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі та повністю приєднує невідбуте основне покарання у виді штрафу та додаткове покарання у виді конфіскації майна за попередніми вироками. При цьому, покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта, суд в порядку ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченого.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу, зважаючи на відсутність клопотань з цього приводу, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1, ч. 3 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2024 та часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2024, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Початок строку відбування ОСОБА_4 остаточного основного покарання у виді позбавлення волі обчислювати з 13.10.2025.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні, в розмірі 2228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання цим вироком законної сили, а саме:

наркотичний засіб - канабіс, масою 9,503 г, який зберігається в ГУНП в Житомирській області, - знищити;

диск із відеозаписами з ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» - залишити в матеріалах кримінального провадження в Бердичівській окружній прокуратурі.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1