ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Київ

справа № 734/4826/24

провадження № 51-3641 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 від 09 серпня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Козелець Чернігівського району Чернігівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексуУкраїни (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.

Відповідно до обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 23:20 08 серпня 2024 року, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_8 шляхом підпалу автомобіля «Mersedes Vito», у якому перебував потерпілий, що належить останньому, взявши з собою не менше трьох пляшок з легкозаймистою сумішшю, вирушив велосипедом до ділянки автодороги Т 2535 сполученням «Козелець - Остер - Карпилівка - Сорокашичі», що розташована на виїзді з смт. Козелець, де, дочекавшись проїзду потерпілого ОСОБА_8 на вказаному автомобілі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, запалив дві пляшки із легкозаймистою речовиною та здійснив кидання у бік автомобіля потерпілого, однак не влучив у транспортний засіб, оскільки потерпілий почав рух автомобілем у зворотньому напрямку, а пляшки з легкозаймистою сумішшю впали поруч з автомобілем та загорілись.

Побачивши, що потерпілий почав рух у зворотному напрямку в бік м. Остер, покидаючи місце події, ОСОБА_7 , з метою доведення кримінального правопорушення до кінця, сів на велосипед та почав переслідувати автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , та через деякий час, наздогнавши останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підпалив пляшку із легкозаймистою речовиною та кинув її у бік автомобіля, у якому знаходився потерпілий, однак не влучив у транспортний засіб, оскільки останній почав рух автомобілем у зворотньому напрямку, а пляшка з легкозаймистою сумішшю впала неподалік автомобіля та загорілась.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 14 серпня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні замаху на вбивство ґрунтується на припущеннях, адже переконливих доказів, що останній діяв з прямим умислом на вбивство стороною обвинувачення не надано. Зауважує, що дії ОСОБА_7 не були направлені на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 , а його умисел дій неконкретизований. Вказує, що ОСОБА_7 в момент вчинення інкримінованого йому правопорушення не мав при собі предметів, які б з достатньою ймовірністю могли спричинити смерть потерпілого. Наголошує, що кримінальне провадження в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підлягало закриттю за відсутністю в діях обвинуваченого складу цього кримінального правопорушення. Окремо звертає увагу на позитивні характеризуючі дані ОСОБА_7 та на відсутність цивільного позову. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає приписам статей 94, 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Письмових заперечень від інших учасників кримінального провадження на касаційну скаргу сторони захисту до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Захисник підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2, ст. 194 КК України, та призначив йому відповідне покарання.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, в касаційному порядку не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника є фактично аналогічними доводам його апеляційної скарги та зводяться до того, що у діях засудженого ОСОБА_7 немає складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскількивідсутній прямий умисел на вбивство потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суди обґрунтували свої рішення про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , даними протоколу огляду місця події від 09 серпня 2024 року, висновків судової експертиз матеріалів, речовин та виробів від 12 вересня 2024 року, протоколу огляду від 15 серпня 2024 року, протоколу обшуку від 09 серпня 2024 року, протоколу огляду аудіо-, відеоносія інформації від 09 серпня 2024 року, протоколу слідчого експерименту від 09 серпня 2024 року.

Так, потерпілий ОСОБА_8 , показав безпосередньо суду, що коли він автомобілем повертався до смт. Козелець, його освітив ліхтар і він упізнав обвинуваченого. Останній запалював пляшки та кидав по його автомобілю. Він почав здавати назад, а ОСОБА_7 біг за ним та кидав по автомобілю «коктейлі Молотова», потім повернувся. Розвернувшись, він поїхав в напрямку м. Остер, дорогою викликав поліцію. У дзеркало він побачив, що їде велосипедист та світить ліхтарик. Він побачив, що під`їжджає поліція.

Безпосередньо допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_9 пояснив, що у той день здійснював патрулювання на автомобілі. За викликом вони прибули на ділянку дороги між смт. Козельцем і м. Остром. Він побачив автомобіль, біля нього неподалік стояв чоловік, у руках якого горіло полум`я, також щось горіло на проїжджій частині. Коли під`їхали, то побачили, що чоловік почав йти на них, вони почали рух заднім ходом, тоді чоловік почав бігти на них. Коли патрульний автомобіль від`їхав, обвинувачений кинув у них тим, що горіло у нього в руках, пластикову пляшку на проїжджу частину, полум`я розійшлось на півтори метри навколо.

Свідок ОСОБА_11 , який був безпосередньо допитаний місцевим судом, пояснив, що рухались на виклик, автомобіль не обладнаний проблисковими маячками, позаду них рухався поліцейський автомобіль з проблисковими маячками, потерпілий підсвічував їхні автомобілі фарами свого автомобіля, видно було, що це поліція. Метрів за 50 вони побачили автомобіль чорного кольору, а біля нього двох чоловіків. Один з них підходив, щось підпалював, кидав у бік поліції. У поліетиленовій пляшці у обвинуваченого була запалювальна суміш, поряд на асфальті горіло полум`я. Обвинувачений запалював тканину і кидав у бік потерпілого палаючу тканину, потім збіг з дороги та побіг у поле, затримати його не вдалося. Потерпілий їм пояснив, що обвинувачений йому наочно знайомий, погрожував йому, незадовго до цього між ними була сварка.

Місцевий суд також допитав безпосередньо свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які надали аналогічні пояснення, згідно яких події відбувались на дорозі в напрямку м. Остра. Приблизно за 500 метрів вони побачили спалах вогню на асфальті, розлилась і загорілась рідина. Попереду поліцейський автомобіль здійснював рух заднім ходом, чоловік ішов на них, у руках у нього щось горіло.

Крім того, суди встановили, що у ході слідчого експеримента від 09 серпня 2024 року, проведеного на ділянці автодороги сполученням «Козелець - Остер, потерпілий ОСОБА_8 розповів, що 08 серпня 2024 року о 20:00 він придбав кавун та диню у ОСОБА_15 , з якою познайомився близько місяця тому, при цьому був присутній обвинувачений ОСОБА_16 . Він запропонував підвезти її додому до м. Остер, вона погодилася та сказала, що передзвонить йому пізніше. Близько 21:30 ОСОБА_8 виїхав на міст біля селища Козелець. ОСОБА_15 зателефонувала близько 22.00 та повідомила, що приїде на таксі. Орієнтовно 22:30 вона приїхала на таксі та пересіла до його автомобіля і вони поїхали до м. Остер. Поговоривши з нею приблизно 10 хв, ОСОБА_8 почав повертатись до с-ща Козелець . Останній показав місце, куди він їхав на автомобілі в напрямку с-ща Козелець . У автомобілі було увімкнено дальнє світло, по ходу руху зліва на узбіччі він побачив чоловіка, після чого скинув швидкість та зупинився на дорозі, оскільки той чоловік запалював пляшки. Останній був одягнутий в шорти темного кольору, темну футболку з якимось малюнком та темну куртку. Чоловіка він впізнав, коли той почав на нього бігти. Потерпілий указав місце, де він зупинився. Чоловік присвічував потужним ліхтарем у бік потерпілого, побіг на нього та почав замахуватись на нього. ОСОБА_8 увімкнув задню передачу та почав їхати назад. В цей момент чоловік кинув одну пляшку із запальною сумішшю, яка впала близько двох метрів попереду автомобіля. ОСОБА_16 кинув другу пляшку, вона впала, розбилась, загорівся асфальт. ОСОБА_8 ще швидше від`їжджав назад, а ОСОБА_16 повернувся на своє місце за новими пляшками. ОСОБА_8 розвернувся та почав їхати в бік м. Остер. ОСОБА_16 знову кинув у нього пляшкою, вона не долетіла. Він зупинився, з автомобіля не виходив, а у дзеркало побачив, що ОСОБА_16 їхав за ним на велосипеді. ОСОБА_8 зателефонував на лінію «102» та повідомив про напад. ОСОБА_8 розвернувся та потихеньку їхав в бік селища Козелець. Зупинившись, потерпілий побачив попереду на дорозі проблискові маячки поліцейського автомобіля, з кущів зліва вибіг чоловік та почав бігти до ОСОБА_8 . Автомобілі поліції наближались до них, а чоловік кидав у бік ОСОБА_19 запалені предмети, які не летіли далеко, а падали, загоряючись, на асфальт, від чого на асфальті залишилися сліди. В руках у ОСОБА_16 була п`ятилітрова баклажка із рідиною. ОСОБА_8 також указав місце, де ОСОБА_16 сам себе підпалив та побіг у кущі, тушив на собі вогонь та щось кричав. На місці залишились предмети ніж, предмет, схожий на сокиру, неподалік на дорозі лежав велосипед ОСОБА_16 . ОСОБА_8 погроз у свою сторону від обвинуваченого не чув та не може пояснити таку його поведінку. Зазначив, що якби він вчасно не зупинився, то обвинувачений міг би попасти цією пляшкою по автомобілю. (т. 1, а.с.199-205).

За результатом судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 свій намір, спрямований на умисне знищення майна потерпілого ОСОБА_8 та умисне вбивство потерпілого, реалізував саме шляхом підпалу автомобіля, у якому перебував потерпілий, однак не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі. В мотивування свого висновку місцевий суд зазначив про те, що обвинувачений запалював не менше трьох пляшок із запалювальною сумішшю та кидав їх в бік автомобіля потерпілого, який лише завдяки виконуваним маневрам на автомобілі (зупинка/зміна напрямку руху) уникнув попадання цих горілих пляшок. Також суд зауважив, що ОСОБА_7 добре усвідомлював, що запалювальна суміш може розтіктись по автомобілю, у якому знаходиться потерпілий та спричинити загоряння як автомобіля, так і потерпілого в автомобілі, і відповідно призвести до смерті останнього. До того ж суд зауважував, що обрані обвинуваченим ОСОБА_7 спосіб та засоби скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень свідчать, що він добре усвідомлював суспільно - небезпечний характер свого діяння, наслідки своїх дій, розумів небезпечність стихії вогню, але бажав настання саме смерті потерпілого, неодноразово повторюючи свої дії, кинувши в бік потерпілого три палаючі пляшки із запалювальною сумішшю. Свій злочинний умисел обвинувачений не довів до кінця, оскільки потерпілий вчасно зупинив автомобіль та змінив напрямок руху, внаслідок чого пляшки з запалювальною сумішшю не попали по автомобілю, до того ж обвинувачений випадково спричинив собі опіки та, побачивши працівників поліції, втік з місця пригоди.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, що передбачено ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

За результатом апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції констатував, що місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту, навів достатні мотиви прийнятого рішення та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Водночас апеляційний суд також зауважив, що доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновками судів щодо наявності у діях засудженого ОСОБА_7 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, зважаючи на сукупність встановлених судами обставин, обрані ОСОБА_7 засобів та способу (шляхом підпалу) вчинення кримінальних правопорушень, кількість та цілеспрямованість дій засудженого протягом короткого проміжку часу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , так і те, що зазначені злочини вчинено саме обвинуваченим.

Підсумовуючи, колегія суддів зауважує, що суди забезпечили сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, тобто дотримали положень ст. 22, 23 КПК України, згідно зі ст. 94 КПК України повно та всебічно дослідили всі докази, дали їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Призначене ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років за вчинення закінчених замахів на умисне вбивство та умисне знищення майна, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особу засудженого, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім. Всупереч доводам захисника, судами повною мірою враховані дані про особу засудженого та відсутність цивільного позову до нього.

Ухвала апеляційного суду є законною й обґрунтованою, належним чином вмотивованою, і в повній мірі відповідає приписам статей 370 та 419 КПК України, тому касаційні доводи в цій частині теж неприйнятні.

Решта доводів касаційної скарги сторони захисту також не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій і фактично зводиться до переоцінки доказів й установлених у справі обставин, що в силу вимог ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

У той же час, касаційна скарга не містить посилань на такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення під час розгляду кримінального провадження.

Отже, ураховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскарженого судового рішення, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3