Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3888/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/518/25
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.02.2025 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів Житомирської області, з вищою освітою, який є фізичною особою підприємцем, має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_14 , 2017 року народження, не має інвалідності, не є депутатом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України, з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення судових експертиз:

-судової інженерно-транспортної №СЕ-19/106-23/15960-ІТ від 11.12.2023 у сумі 3029 грн 12 коп.;

-судової інженерно-транспортної №СЕ-19/106-23/15958-ІТ від 13.12.2023 у сумі 3029 грн 12 коп.;

-судової автотехнічної №2455/23-25 від 03.01.2024 у сумі 5679 грн 60 коп.

Арешт, накладений на автомобіль «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , та велосипед GIANT скасовано та повернуто транспортні засоби власникам.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 27.11.2023 близько 15год. 01хв. у порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки «Peugeot», моделі «307» д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_15 та рухався ним по проїзній частині вул.Героїв Небесної Сотні у напрямку вул.Різдвяна м.Коростишів Житомирського р-ну Житомирської області.

Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом по правій смузі руху проїзної частини вищевказаної вулиці, у світлу пору доби, у населеному пункті, по прямій ділянці дороги, поблизу будинку №22, водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 12.3 та 13.1 цих же Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку та при виникненні небезпеки для руху у вигляді велосипедиста, якого він об`єктивно був спроможний виявити з місця водія, маючи технічну можливість запобігти наїзду з моменту виявлення перешкоди для руху, у момент виникнення небезпеки для руху негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, не дотримався безпечної дистанції та продовжував рух, в результаті чого передньою частиною керованого ним транспортного засобу на смузі свого руху здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_16 , який рухався по правому краю проїзної частини вищезазначеної вулиці у попутному з автомобілем напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_16 отримав тілесне ушкодження у вигляді: полі травми, перелому основи черепа, перелому дистального відділу великогомілкової кістки та перелому малогомілкової кістки від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в КНП «Коростишівська ЦРЛ ім.Д. І. Потєхіна» Коростишівської міської ради.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», п. 2.9 «а», 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Дії ОСОБА_8 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч.3 ст.286-1 КК України, як необережні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_16 .

Однак, судом першої інстанції обвинувачення щодо ОСОБА_8 щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння судом визнано не доведеним та дії останнього судом перекваліфіковано з ч.3 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України - скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Посилається на те, що суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у даному судовому рішенні не зазначено, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що також вплинуло на правову кваліфікацію та таким чином на неправильне застосування норм закону про кримінальну відповідальність.

Не погоджується з мотивами суду стосовно зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на менш тяжке правопорушення з ч.3 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України та вважає, що судом не наведено в судовому рішенні достатніх підстав для зміни правової кваліфікації, при наявності суперечливих доказів, щодо перебування обвинуваченого в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги аргументи сторони захисту і відкинув аргументи сторони обвинувачення.

Звертає увагу на той факт, що судом не наведено у вироку жодних мотивів застосування занадто м`якого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком лише на 2 роки, при цьому не враховано позиції прокурора, потерпілої та її представника щодо строку застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами озвученої під час виступів у судових дебатах.

Вказує, що сам факт відсутності алкоголю в крові не є підставою для зміни кваліфікації, оскільки встановлена відсутність алкоголю в крові не станом на момент ДТП, а кров, яку було відібрано через 6 годин з моменту ДТП, що має суттєве та вирішальне значення.

Вважає, що результати токсикологічного дослідження отримані через 6 годин з моменту ДТП крові, не є переконливішими ніж ті, які було отримано одразу після доставлення обвинуваченого з місця ДТП до медичного закладу та які було встановлено під час медичного огляду черговим лікарем та застосуванні газоаналізатора Drager Alcotest 5510 за допомогою якого було встановлено показник вмісту алкоголю у видихаємому повітрі який становив 1-й раз 0,57% та 2-й раз 0,54% проміле через 15 хвилин.

Зазначає, що стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_8 був незначний 0,57% та 0,54% та вважає, що водій ОСОБА_8 умисно відмовився від здачі крові на алкоголь з метою уникнення відповідальності та побудови власної версії захисту.

Посилається на те, що алкотестер Drager Alcotest 5510 дозволений для використання на території України. Він пройшов відповідну сертифікацію та зареєстрований як медичний виріб. Відповідно до інформації Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, газоаналізатор Drager Alcotest 5510 має свідоцтво про державну реєстрацію № 14455/2014 від 29.12.2014.

Вказує, що в оскаржуваному вироку не зазначено чому суд взяв до уваги орієнтовні розрахунки виходу алкоголю з крові та не взяв до уваги показання лікаря, акт освідування, відеозапис освідування, результати тесту газоаналізатора, відомості слідчого експерименту в яких водій ОСОБА_8 крім іншого зазначив про вживання пива, показання обвинуваченого який зазначив про вживання горілки у вечір перед ДТП.

Посилається на те, що у вироку, як підставу для зміни правової кваліфікації судом зазначено про порушення порядку застосування газоаналізатора, однак судом не зазначено, які саме конкретні норми закону чи підзаконних нормативно- правових актів було порушено. Також судом не обґрунтовано наявність причинного зв`язку між використанням оброблених хлоргекседином мундштуків та результатами тесту газоаналізатора.

Звертає увагу на той факт, що судом було встановлено, що мундштук був оброблений хлоргексидином- неспиртовим засобом, тому це жодним чином не може вплинути на результати тесту. Спиртовими препаратами мундштуки не оброблялися. Використання дезінфікованих мундштуків лікар пояснював відсутністю достатньої кількості одноразових на момент освідування та з міркувань гігієни.

Вказує, що використання багаторазового мундштука під час медичного огляду особи на стан алкогольного сп`яніння не є підставою для визнання такого огляду недійсним, оскільки стан алкогольного сп`яніння встановлюється лікарем у закладах охорони здоров`я не тільки за результатами використання технічного засобу, а й на підставі всебічного медичного огляду.

Зазначає, що лікар, що проводив огляд особи, зробив його опис, здійснив дослідження вегетативно-судинної реакції, перевірив рухову сферу, наявність запаху алкоголю з рота і встановив, що в особи напружена поведінка, тремтіння пальців рук почервоніння очей та обличчя, встановив за допомогою технічного засобу наявність алкоголю в видихаємому повітрі.

Посилається на те, що долучення до матеріалів кримінального провадження висновку комісійної судово-медичної та судово токсикологічної експертизи №17 від 11.02.2025 не відповідає вимогам закону, порушує фундаментальний принцип змагальності та на нього не може посилатися суд. Однак суд першої інстанції не дотримався вимог ч.6 ст. 22 КПК України та безпідставно долучив та послався у вироку на висновок експерта №17 від 11.02.2025.

Зазначає, що 30.01.2025 під час розгляду вказаного кримінального провадження судом згідно вимог ст.363 КПК України було закінчено стадію з`ясування обставин та перевірки їх доказами, оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів. Разом з тим, 12.02.2025 перед судовими дебатами захисником ОСОБА_11 подано до суду висновок експерта №17 від 11.02.2025 отриманий за його дорученням.

Звертає увагу, на той факт, що відповідно до вимог ч.1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Тобто на стадії судового розгляду призначення експертизи є виключними повноваженнями суду.

Вказує, що експерту у вихідних даних захистом поставлено запитання неповно, зазначено про вживання 200 грам горілки обвинуваченим, та взагалі не зазначено про вживання обвинуваченим пива, про що він повідомляв під час слідчого експерименту. Ці суттєві обставини не враховано, а сторону обвинувачення позбавлено можливості корегувати чи ставити свої запитання експерту. Таким чином, було порушено процедуру призначення експертизи на стадії судового розгляду тому такий доказ є недопустимим.

Вважає, що подані прокурором докази узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом доводять факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння в момент ДТП.

Зазначає, що застосування додаткового покарання у виді 2 років позбавлення права керування транспортними засобами не є співрозмірним покаранням за такі невідворотні наслідки як смерть потерпілого та не відповідають завданню кримінального законодавства, можуть створити в суспільстві уявлення безкараності.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_7 в повному обсязі підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги. Крім того зазначила, що судом першої інстанції порушено вимоги п.2 ч.3 ст.374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_17 будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду кримінального провадження не з`явилися, клопотань та заяв про відкладення розгляду провадження не надсилала. При цьому, її представник адвокат ОСОБА_12 підтвердив про обізнаність потерпілої про дату та час розгляду даного кримінального провадження, та зазначив, що вона перебуває за кордоном, апеляційну скаргу прокурора не підтримує.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи наведене, думку учасників провадження, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд вказаного кримінального провадження у відсутність потерпілої ОСОБА_17 , яка належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.90 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Також, згідно з положеннями п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

З системного аналізу зазначених норм вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним саме судом, а не органом досудового розслідування, висновками експертного дослідження або іншого фахівця, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

З оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції щодо обвинувачення ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому, вважав, що дослідженими доказами підтверджено факт порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, а тому перекваліфікував його дії з ч.3 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України. При цьому обставини вчинення такого кримінального правопорушення, які було встановлено в ході судового розгляду, та формулювання обвинувачення, визнаного доведеним за даною статтею обвинувачення, суд у вироку не навів, обмежившись лише вказівкою формулювання обвинувачення за версією органу досудового розслідування та висновком про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.3 ст.286-1 на ч.2 ст.286 КК України.

Зазначені обставини свідчать про невідповідність вироку суду вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, за умови якого апеляційний суд також позбавлений можливості прийняти рішення по суті апеляційної скарги та всього кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги по суті, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції слід усунути вказані недоліки, дослідити всі обставини кримінального провадження із належним дослідженням та оцінкою наданих доказів із врахуванням доводів апеляційної скарги прокурора по суті кримінального провадження, надати їм належну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,412,415 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_13 ,- задовольнити частково.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.02.2025 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: