КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1454/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Бровари Київської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року залишено без задоволення скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 26.09.2025 у кримінальному провадженні № 0001658 від 12.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2, ч. 3 ст. 209 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 08.12.2025 про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 26.09.2025 у кримінальному провадженні №0001658 від 12.07.2024.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що у повідомленні про підозру відсутні докази суб`єктивної сторони злочину. Підозра не містить доказів, які б підтверджували попередню змову ОСОБА_7 з іншими фігурантами, її обізнаність про шахрайський характер коштів або її функціональний зв`язок із суб`єктом, що укладав договори (ТОВ «Природа Базис»). Таким чином, роль підозрюваної зведена виключно до факту використання її рахунку ФОП, що не може бути підставою для кваліфікації дій як шахрайства (ст.190 КК України). Крім того, відсутність у підозрі чіткого опису того, як саме ОСОБА_7 вчинила обман чи зловживання довірою потерпілого, порушує право підозрюваної на захист.

Захисник вважає, що слідчим суддею під час розгляду скарги на повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 26.09.2025, не досліджено доводи сторони захисту щодо спростування обставин, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри.

Стверджує, щопідозра ОСОБА_7 є необґрунтованою, не відповідає стандарту «достатніх підстав», встановленому ст. 277 КПК України та практикою ЄСПЛ. Жоден із перелічених органом досудового розслідування процесуальних документів прямо не вказує на причетність підозрюваної до вчинення злочину. Всі матеріали стосуються лише факту настання шкоди ТОВ «Дружба», невиконання договірних умов ТОВ «Природа Базис» та дій інших невстановлених або підозрюваних осіб.

Також в апеляційній скарзі захисник посилається на те, що слідчим суддею не досліджено доводи сторони захисту, як докази обставин, що свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в діях підозрюваної ОСОБА_7 .

Апелянт зазначає, що слідство неправомірно включає до доказової бази неналежні докази, зокрема, транзакції по рахунку ФОП ОСОБА_7 , які відбулися за межами інкримінованого періоду вчинення злочину, що призводить до необґрунтованого завищення інкримінованої суми та створення хибного уявлення про масштаби її участі. Крім того, згідно складених процесуальних документів, органом досудового розслідування не доведено причетність ОСОБА_7 до легалізації (відмивання) коштів, одержаних злочинним шляхом.

Наведені недоліки, у своїй сукупності, на думку захисника, свідчать про те, що підозра ґрунтується на припущеннях, а не на достатніх доказах, що обумовлює необхідність її скасування.

Апелянт вважає, що слідчий суддя обмежився формальною перевіркою наявності процесуальних документів (повідомлення про підозру, витяг з ЄРДР), ухилившись від обов`язку перевірити наявність достатніх доказів, що підтверджують причетність саме ОСОБА_7 до інкримінованих злочинів. Слідчий суддя не проаналізував, чи містять матеріали, додані прокурором, будь-які фактичні дані про наявність умислу підозрюваної на заволодіння коштами ТОВ «Дружба», чим порушив вимоги ст. 94 КПК України щодо всебічної оцінки доказів з точки зору їх достатності.

Крім цього, захисник стверджує, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя проігнорував доводи захисту про штучне завищення обсягу обвинувачення. Суд не надав правової оцінки тому факту, що орган досудового розслідування поклав в основу підозри транзакції на суму 1 929 500 грн., які відбулися за межами інкримінованого періоду злочину. Ненадання слідчим суддею оцінки очевидній невідповідності доказів предмету доказування призвело до того, що підозра в особливо великих розмірах залишилася чинною на підставі неналежних даних, що є істотним порушенням права на захист.

На переконання апелянта, ухвалюючи рішення про відмову у скасуванні підозри, слідчий суддя фактично погодився з позицією обвинувачення щодо застосування принципу «колективної відповідальності». Суд проігнорував той факт, що в матеріалах, доданих до повідомлення про підозру, відсутні будь-які дані, які б відокремлювали дії ОСОБА_7 , як співучасника злочину, від її звичайної господарської діяльності як ФОП. За відсутності в ухвалі (та в матеріалах справи) доказів обізнаності підозрюваної про злочинні наміри інших осіб, рішення суду про визнання такої підозри обґрунтованою є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях, що прямо заборонено статтею 62 Конституції України.

Сторона захисту вважає, що слідчий суддя не забезпечив належного судового контролю за дотриманням вимог статті 85 КПК України. Суд першої інстанції залишив поза увагою доводи захисту про те, що повідомлення про підозру в частині інкримінування суми 2 589 500 грн. є необґрунтованим, оскільки матеріали провадження беззаперечно свідчать, що 7 із 9 транзакцій відбулися до початку інкримінованого періоду злочину. Таким чином, ухвала слідчого судді, підтримавши підозру в повному обсязі, непрямо легітимізувала включення неналежних та нерелевантних епізодів, які не стосуються події кримінального правопорушення, що є істотною помилкою у застосуванні норм процесуального права та не відповідає завданню кримінального провадження.

Сторона захисту категорично заперечує участь ОСОБА_7 у будь-якій злочинній змові чи групі, спрямованій на заволодіння чужим майном. Підозрювана не ухиляється від відповідальності за ті наслідки, які будуть встановлені судом як прямий результат її індивідуальних, доведених дій, та висловлює готовність сприяти об`єктивному розслідуванню. Однак, слідчий суддя, залишивши підозру в силі без належної індивідуалізації вини та без розмежування законної комерційної діяльності від інкримінованих злочинів, необґрунтовано покладає на ОСОБА_7 відповідальність за дії інших осіб та за весь обсяг інкримінованої шкоди, що є порушенням конституційного принципу персональної відповідальності та створює неприпустиму ситуацію колективного переслідування.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів, які надійшли із суду першої інстанції, у провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001658.

26.09.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

03.12.2025 року захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва із скаргою на повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 26.09.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні № 0001658.

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001658 від 12.07.2024, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.5 ст. 190, ч.2, ч.3 ст.209 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 26.09.2025 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.190 та ч.2 ст.209 КК України, а саме: в заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у особливо великих розмірах та у набутті, володінні, використанні та розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, внаслідок здійснення фінансових операцій, що вчинено особою, яка знала, що таке повністю одержано злочинним шляхом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

При цьому захисник вважає, що підозра ОСОБА_7 є необґрунтованою та не відповідає стандарту «достатніх підстав», встановленому ст. 277 КПК України та практикою ЄСПЛ. Жоден із перелічених органом досудового розслідування процесуальних документів прямо не вказує на причетність підозрюваної до вчинення злочину. Всі матеріали стосуються лише факту настання шкоди ТОВ «Дружба», невиконання договірних умов ТОВ «Природа Базис» та дій інших невстановлених або підозрюваних осіб.

Захисник у скарзі посилався на відсутність доказів суб`єктивної сторони злочину. Підозра не містить доказів, які б підтверджували попередню змову ОСОБА_7 з іншими фігурантами, її обізнаність про шахрайський характер коштів або її функціональний зв`язок із суб`єктом, що укладав договори (ТОВ «Природа Базис»). Таким чином, роль підозрюваної зведена виключно до факту використання її рахунку ФОП, що не може бути підставою для кваліфікації дій як шахрайства (ст.190 КК України).

Крім того, відсутність у підозрі чіткого опису того, як саме ОСОБА_7 вчинила обман чи зловживання довірою потерпілого, порушує право підозрюваної на захист.

Вважає, що повідомлення про підозру містить істотні порушення процесуального характеру. Слідство неправомірно включає до доказової бази неналежні докази, зокрема, транзакції по рахунку ФОП ОСОБА_7 , які відбулися за межами інкримінованого періоду вчинення злочину, що призводить до необґрунтованого завищення інкримінованої суми та створення хибного уявлення про масштаби її участі.

Наведені недоліки, у своїй сукупності, на думку сторони захисту свідчать про те, що підозра ґрунтується на припущеннях, а не на достатніх доказах, що обумовлює необхідність її скасування.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року залишено без задоволення скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 26.09.2025 у кримінальному провадженні № 0001658 від 12.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2, ч. 3 ст. 209 КК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що оскаржуване повідомлення про підозру в повній мірі відповідає вимогам ст. 277 КПК України, оскільки наявні всі необхідні реквізити, визначені зазначеною нормою закону.

Також, слідчий суддя аналізуючи наявні у провадженні матеріали, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, допустимість доказів щодо встановлення її винуватості, дійшов висновку, що зміст таких матеріалів може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а отже, про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_7 ймовірно причетна до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, що підтверджується сукупністю фактичних даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання захисту на те, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_7 є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст. 276 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження. З врахуванням даних обставин вказана підозра слідчим суддею була визнана обґрунтованою, без чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого.

Питання про неналежність та допустимість доказів щодо причетності підозрюваної повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів має визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку її вручення, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, а також про те, що повідомлення про підозру складено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, фактично зводяться до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , які б слугували підставою для її скасування.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків слідчого судді не спростовують та не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4