Справа № 742/1100/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/96/26
Категорія - ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого - ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, зі слів маючого на утриманні неповнолітнього сина, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, інваліда ІІ групи, раніше судимого 15 серпня 2023 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком на 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 серпня 2023 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертизи по даному кримінальному провадженню 1514 грн. 56 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинуваченим ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок не містить аналізу доказів, а висновок про їх узгодженість та взаємозв`язок безпідставний, оскільки судом першої інстанції не проаналізовано і не співставлено фактичні дані отримані з різних процесуальних джерел доказів. Вказує, що згідно пояснень понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події, останні вказували, що у нього під час перевірки документів з паспорту випав згорток фольги, однак, відповідно до відеозапису вказаної слідчої дії, ОСОБА_8 знову дістав його паспорту, яким чином згорток знову опинився у нього вони пояснити не змогли. При цьому вказує, що вказані свідки не дали категоричних свідчень про те, що він усвідомлював незаконність своїх дій та не знав що дана речовина є наркотичною. Зазначає, що матеріалах кримінального провадження міститься його заява, згідно якої він видає згорток з фольги в якому знаходиться наркотична сировина «сіль», однак в подальшому вже зазначає вже іншу речовину «метадон», на його переконання наведене свідчить, що на момент вилучення він не знав, що знаходиться у згортку. Вказує, що під час вилучення згортку на нього здійснювався моральний тиск, співробітники поліції робили рухи у вигляді хлопків по його кишеням, запевняли, що знають що в нього повинно бути щось заборонене, а коли випав згорток, то йому наказали покласти його до паспорта та чекати коли приїде другий екіпаж, при цьому він не мав можливості залишити місце пригоди, тобто відбулося фактичне затримання особи, однак протоколу про його затримання не було складено і процесуальних прав не роз`яснено, що ставить під сумнів законності протоколу огляду місця події.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить відмовити у її задоволенні.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних речовин, їх аналогів або прекурсорів, вироком Прилуцького міськрайонного суду від 15.08.2023 за ч.1 ст.309 КК України, маючи не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, в період іспитового строку, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання та подальше зберігання без мети збуту наркотичного засобу, 04.01.2024 близько 11 год., у одному з вагонів приміського потягу Ніжин-Гребінка, проїжджаючи станції Галка-Заїзд Прилуцького району Чернігівської області, точного місця встановити не вдалося, знайшов один згорток фольги в якому знаходилась наркотична речовина метадон та здійснював його перевезення в напрямку м.Прилуки, з метою зберігання за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї протиправної мети щодо незаконного придбання, перевезення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

У подальшому, 04 січня 2024 року, поблизу території господарства, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Берегова, буд.117, ОСОБА_8 , зупинили працівники поліції Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області для перевірки документів. В ході чого, у останнього було виявлено один згорток фольги в якому знаходилася кристалоподібна речовина білого кольору, котру ОСОБА_8 в період часу з 13 год. 36 хв. по 13 год. 41 хв. під час проведеного огляду місця події добровільно надав працівникам поліції, яку було вилучено та поміщено до експертного пакету НПУ INZ 1066668.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-24/434-НЗПРАП від 12.01.2024, надана на експертизу кристалоподібна речовина білого кольору містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено-метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) становить 0,0733 г, що є відповідно до наказу МОЗ України від 01.08.2000 №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» є розміром за який передбачена кримінальна відповідальність. Вилучене ОСОБА_8 зберігав без мети збуту.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 309 КК України судом першої інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_8 та не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який надавав суперечливі показання вказуючи, що першу судимість мав за вживання коноплі, тому коли знайшов згорток фольги, що саме в ньому точно не знав, але здогадувався що якийсь наркотик. Також вказував, що дійсно в одному з вагонів приміського потягу Ніжин-Гребінка, знайшов один згорток фольги, який забрав для власних потреб. Мав використати в домашньому господарстві для пробок в електриці. Що в ньому знаходилась наркотична речовина не знав, поки його не зупинили працівники поліції. Погодився визнати вину у зберіганні наркотичної речовини, бо працівники поліції йому казали, що йому за це нічого не буде.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав, що знайшов відповідний згорток, який був у нього вилучений, та просив суворо його не карати;

- свідка ОСОБА_9 , який був понятим під час проведення огляду місця події, та в ході судового провадження пояснив, що в січні місяці 2024 року, до нього підійшли поліцейські та попросили бути понятим під час огляду місця події. Поліцейські спитали у ОСОБА_8 документи, які б посвідчували його особу та спитали з приводу того чи є в нього наркотичні речовини, психотропні засоби, зброя. ОСОБА_8 достав паспорт та добровільно видав згорток фольги з білим порошком, але начебто заперечував свою причетність до виявленого згортку та його вмісту. При перегляді відеозапису огляду місця події від 04 січня 2024 року, підтвердив, що пояснення, які надавав ОСОБА_8 з приводу виявленого згортку відповідали дійсності. Він надавав їх добровільно без жодного примусу від працівників поліції. Підтвердив, що при огляді також був присутній інший понятий та проводилася відеозйомка;

- свідка ОСОБА_10 , який був понятим під час проведення огляду місця події, та в ході судового провадження пояснив, що обвинувачений є його знайомий. Під час руху по вулиці з останнім їх зупинили працівники поліції та попросили документи, які б посвідчували їх особи. При перевірці документів, ОСОБА_8 дістав паспорт, в паспорті було виявлено фольгу з білою кристалічною речовиною. ОСОБА_8 пояснював, що знайшов даний згорток в потязі, коли їхав з м. Чернігова, вказував, що періодично вживає наркотичні засоби. Зазначав, що жодного тиску працівники поліції до ОСОБА_8 не застосовували;

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- рапорті працівника поліції, відповідно до якого 04 січня 2024 року о 12 год. 56 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 04 січня 2024 року о 12 год. 55 хв. за адресою: м.Прилуки, вул.Берегова, буд.117, зупинено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , даний громадянин вів себе підозріло, після чого повідомив, що має при собі заборонену речовину метадон. Під час виїзду СОГ 04 січня 2024 року поблизу території господарства, що знаходиться за адресою: м.Прилуки, вул.Берегова, буд.117, ОСОБА_8 , добровільно видав один згорток з фольги в якому знаходилась кристалоподібна речовина, білого кольору, близько 0,3 г, яку поміщено до експертного пакету Національної поліції INZ 1066668. Зі слів ОСОБА_8 дана речовина є мета доном;

- протоколі огляду місця події від 04 січня 2024 року з відеозаписом до нього, згідно яких, на підставі повідомлення на лінію 102, у присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 поблизу території господарства за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Берегова, буд.117, добровільно видав працівникам поліції один згорток фольги в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору. Даний згорток ОСОБА_8 дістав з обкладинки паспорта громадянина України НОМЕР_1 , який дістав з барсетки. При цьому, ОСОБА_8 пояснив, що їхав з м.Чернігова та в потязі знайшов наркотики у фользі. Йшов по вулиці та його зупинили працівники поліції і він добровільно вирішив їх видати;

- письмовій заяви від 04 січня 2024 року, згідно якої ОСОБА_8 добровільно видав згорток з фольги в якому знаходилася наркотична речовина (сіль), яку тримав для власних потреб так як є наркозалежним;

- висновку експерта №СЕ-19/125-24/434-НЗПРАП від 12 січня 2024 року, відповідно до якого надана на експертизу кристалоподібна речовина білого кольору містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фена дон). Маса метадону (фенадону) становить 0,0733г.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого, що після зупинки працівники поліції сказали чекати коли приїде другий екіпаж, при цьому він не мав можливості залишити місце пригоди, а тому відбулося його фактичне затримання, однак протоколу про його затримання не було складено, що ставить під сумнів законності протокол огляду місця події, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до норм статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Так, колегією суддів під час перевірки матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо допустимості як доказу винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення протоколу огляду місця події з додатком до нього.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 04 січня 2024 року о 12 год. 56 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 04.01.2024 о 12 год. 55 хв. зупинено ОСОБА_8 , який вів себе підозріло, після чого повідомив, що має при собі заборонену речовину метадон.

Під час виїзду СОГ 04 січня 2024 року поблизу території господарства, що знаходиться за адресою: м.Прилуки, вул.Берегова, буд.117, ОСОБА_8 , добровільно видав один згорток з фольги в якому знаходилась кристалоподібна речовина, білого кольору, близько 0,3 г, яка зі слів ОСОБА_8 є метадоном.

Цього ж дня у період з 13 год. 36 хв. до 13 год. 41 хв. було проведено огляд місця події, про що складено відповідний протокол.

Дана слідча дія підтверджується відеозаписом, який є додатком до протоколу складеного за результатами проведення відповідної слідчої дії та міститься в матеріалах даного кримінального провадження. Водночас, із зазначеного відеозапису вбачається, що будь-яких скарг, зауважень щодо проведення працівниками поліції даної слідчої дії у ОСОБА_11 не було, при цьому він поводив себе спокійно, заходів примусу працівниками поліції щодо нього застосовано не було.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

За статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

В свою чергу, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що у даному кримінальному провадженні огляд місця події був проведений з метою безпосереднього виявлення та фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відповідним протоколом. Підставою для проведення огляду місця події стала інформація, надана, зокрема про те, що працівником поліції 04січня 2024 року о 12 год. 55 хв. було зупинено ОСОБА_8 , який вів себе підозріло, після чого повідомив, що має при собі заборонену речовину метадон. Після цього, було викликано слідчо-оперативну групу, оскільки були ознаки кримінального правопорушення.

При цьому ОСОБА_8 опір не чинив. Про зазначені події був складений рапорт. Коли приїхала слідчо-оперативна група, то ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції згорток з речовиною. Зазначені події ОСОБА_8 підтвердив у ході його допиту судом першої інстанції.

Таким чином, така слідча дія як огляд місця події була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду. При цьому, огляд місця події проводився за участю понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким було роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, що підтверджується їх підписами, які наявні у відповідному протоколі.

Крім цього, факт добровільної видачі обвинуваченим працівникам поліції згортку з фольги в якому знаходилась кристалоподібна речовина, білого кольору з подальшим його вилученням та направленням для проведення необхідної експертизи з метою встановлення його вмісту, підтверджується відповідною заявою ОСОБА_8 , яка написана ним власноруч та міститься у матеріалах даного кримінального провадження, а також показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були допитані у суді першої інстанції та підтвердили зазначений факт.

Зі свого боку колегія суддів зауважує те, що будь-яких доказів, які би обґрунтовано спростовували добровільність згоди обвинуваченого на видачу згортку з фольгою, в якому містилася речовина білого кольору, яка містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено-метадон (фенадон), матеріали кримінального провадження не містять.

Натомість, як слідує з протоколу огляду місця події, слідчим при здійсненні огляду місця події проводилось виявлення та фіксація речових доказів, які ОСОБА_8 видав добровільно. Водночас, з відеозапису зазначеної слідчої дії, який є додатком до відповідного протоколу слідує, що обвинувачений діяв добровільно, тиску на нього не здійснювалось, будь-яких скарг чи зауважень щодо проведення зазначеної слідчої дії ним не висловлювалось, що підтверджується його особистим підписом у зазначеному протоколі.

Таким чином, огляд місця події, під час якого було виявлено і вилучено працівниками поліції згорток з фольгою, в якому містилася речовина білого кольору, яка містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено-метадон (фенадон), був проведений відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів констатує про допустимість вказаного доказу.

Крім цього, матеріали провадження не містять відомостей про те, що у даному кримінальному провадження засуджений затримувався в аспекті положень статей 208, 209 КПК України щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а тому й не потребувало складення відповідного протоколу такої слідчої дії, як і не проводився особистий обшук в порядку статей 234, 237 КПК України, а також і його поверхневий огляд, оскільки останній добровільно видав відповідний пакет.

З викладених вище підстав, колегія суддів звертає увагу на необґрунтованість тверджень про те, що наркотичний засіб вилучений із порушенням процесуального порядку, оскільки його було добровільно видано обвинуваченим працівникам поліції та в подальшому вилучено за результатами проведення огляду місця події, що не має ознак особистого огляду та обшуку особи, а тому зазначена слідча дія могла бути проведена до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та не потребувала легалізації шляхом звернення до слідчого судді.

Доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого тиску з боку працівників поліції судова колегія не можна визнати обґрунтованими.

Для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод така заява має бути «небезпідставною».

Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам, або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави.

Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

В ході апеляційного розгляду було фактично встановлено, що сторона захисту вперше заявила про тиск на ОСОБА_8 лише при судовому розгляді в суді апеляційної інстанції, тобто, більше ніж через рік, коли, за їхніми словами, відбулися ці події, обвинувачений та його захисник офіційно заявили про здійснення фізичного та психологічного тиску на обвинуваченого працівниками поліції.

При цьому, сторона захисту не могла детально конкретизувати, хто саме та в який спосіб тиснув на ОСОБА_8 , та не послалися на обставини, які заважали обвинуваченому протягом тривалого часу повідомити компетентним органам самостійно або за допомогою захисників про погане поводження з ними, щоб ці органи мали належні правові підстави і можливість здійснити своєчасну та ефективну перевірку таких заяв, з метою встановити чи дійсно чинився на них такий тиск чи ні. При цьому, обвинувачений плутаючись, на неодноразові уточнюючі питання, лише вказав, що при спілкуванні з працівниками поліції йому нанесли «підзатильник», однак відсутні будь які дані, що можуть це підтвердити, а психологічний тиск полягав у тому, що працівники поліції йому казали, що «йому за це нічого не буде». При цьому колегія відмічає, що при зупинці ОСОБА_8 та проведенні огляду місця події був свідок ОСОБА_10 , який є знайомим обвинуваченим та приймав участь у слідчих діях в якості понятого, і при допиті в суді першої інстанції вказав, що жодного тиску працівники поліції до ОСОБА_8 не застосовували.

Колегія суддів констатує, що не зверталася сторона захисту з відповідними заявами до правоохоронних органів, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції, хоча під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 вказував, що повідомляв в місцевому суді про здійснення на нього тиску, однак така інформація, за його ж словами нічим не підтверджується та не була зафіксована в ході судового провадження.

Також, в умовах змагальної процедури кримінального процесу сторона захисту не надала суду будь-яких доказів на підтвердження заявленої позиції.

На додаток до викладеного, колегія суддів зазначає, що, як встановлено вище, жодних зауважень та скарг, зокрема, щодо порушень порядку проведення слідчої дії, здійснення психологічного чи будь-якого іншого тиску, інших порушення прав та законних інтересів ані ОСОБА_8 , ані інші учасники слідчої дії при проведенні огляду місця події не висловлювали та відповідно протокол огляду місця події таких зауважень не містять, як не вбачається такого і з відеозапису вказаної слідчої дії.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки також підтвердили, що жодних зауважень, чи скарг зі сторони обвинуваченого під час проведення даної слідчої дії, не було. Жодного тиску зі сторони працівників поліції, чи інших осіб, на обвинуваченого, не чинили.

З огляду на це, апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про здійснення тиску на обвинуваченого ОСОБА_8 з підстав їх необґрунтованості.

Вище викладене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній у Постанові від 19 листопада 2020 року (справа 640/9837/18).

В ході апеляційного розгляду також не знайшли твердження апеляційної скарги про необізнаність ОСОБА_8 під час спілкування з працівниками поліції, що наявна у нього речовина є наркотичною.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що знайшов вказаний згорток та переміщував його до свого місця проживання. Посилання в апеляційній скарзі, що він по різному називав речовину, яка була у нього виявлена правоохоронними органами, свідчить та вказує на розуміння ним, що вказана речовина, яку він знайшов являється саме наркотичним засобом і прямо спростовує доводи про незнання, що знаходиться у відповідному згортку.

Посилання обвинуваченого, що при огляді у нього документів з його паспорта випав згорток фольги, а потім при проведенні огляду місця події останній знову вже знаходився в паспорті, жодним чином не може виключати вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого діяння чи недопустимість доказів у кримінальному провадженні, оскільки належність саме йому вказаного згортку, який в подальшому був вилучений ним самим не заперечується.

Щодо твердження захисника про недопустимість доказів обвинувачення, оскільки в матеріалах провадження міститься постанова про призначення слідчого від 31 січня 2024 року, яка не підписана т.в.о. заступником начальника Прилуцького РВП, що ним було виявлено при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування, то колегія судів не може визнати його таким, що заслуговує на увагу.

В матеріалах кримінального провадження міститься оригінал постанови про призначення слідчого від 31 січня 2024 року, яка підписана т.в.о. заступником начальника Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, начальником СВ ОСОБА_12 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що на підставі досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції доказів, оцінивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановивши, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтувала пред`явлення обвинувачення, отримані з дотримання вимог кримінально-процесуального закону та доводять винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а саме у незаконному придбані, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ст.309 КК України,за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 309 КК України.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, являється особою з ІІ групою інвалідності, раніше судимий, однак на шлях виправлення не став і вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про те, що належних висновків для себе він так і не зробив. Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4