УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 497/2334/25

Провадження № 51-4837 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від

03 грудня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000523 від 05 вересня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , про встановлення процесуального строку у порядку ст.114 КПК України на вчинення процесуальних дій.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої Одеський апеляційний суд ухвалою від 08 грудня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі положень ч. 4 ст. 399 КПК України.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На його думку, слідчий суддя місцевого суду не розглянув по суті подане ним клопотання про встановлення процесуального строку на вчинення процесуальних дій й не ухвалив за наслідками його розгляду законного та обґрунтованого рішення, обмежившись формальними міркуваннями процесуального характеру.

Апеляційний суд також, на думку захисника, формально відмовив у відкритті апеляційного провадження виключно з мотивів того, що оскаржувана ухвала слідчого судді не входить до переліку ухвал, визначених ч. 1 ст. 309 КПК України, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

При цьому апеляційний суд не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17 про можливість апеляційного розгляду й інших ухвал слідчого судді, якщо вони постановлені з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Тоді як оскаржувана в апеляційному порядку ухвала слідчого судді є саме такою, адже слідчий суддя місцевого суду фактично усунувся від розгляду по суті доводів скарги адвоката.

Крім того захисник стверджує, що апеляційний суд не дослідив зміст апеляційної скарги належним чином та помилково дійшов висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена за результатом розгляду клопотання в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 28 та ст. 114 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 №13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Таким чином, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, також виступає КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).

Також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Відповідно до положень статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення ч. 1 та 2 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КПК України містять вичерпний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді.

При цьому ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора не може бути оскаржена в апеляційному порядку, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 КПК України, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю за дотриманням прав і законних інтересів осіб.

Таким чином, ухвала слідчого судді, якою було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , про встановлення процесуального строку у порядку ст.114 КПК України на вчинення процесуальних дій, не входить до визначеного законом переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку.

Що стосується посилання скаржника на висновки про застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, то колегія суддів вважає його нерелевантним, оскільки у цьому висновку йдеться про постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами.

Натомість у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, на підставі системного аналізу ст. 28, 113, 114 КПК України в сукупності з положеннями пунктів 10, 18 ч. 1 ст. 3, ст. 7, 9, 131, 132, 303, 306, 307 КПК України дійшов висновку, що слідчий суддя може встановити процесуальний строк лише для конкретних процесуальних дій, які підозрюваний, потерпілий або інші особи, права та інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, вважають за необхідне здійснити у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України.

Отже у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя розглянув клопотання у порядку та в межах повноважень, передбачених КПК України.

Суддя апеляційного суду, дотримуючись вимог ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала слідчого судді, яка постановлена слідчим суддею за наслідком розгляду клопотань у порядку, передбаченому ч.6 ст.28 та ст.114 КПК України, до переліку тих, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, не входить.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, встановивши, що ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від

03 грудня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про встановлення процесуального строку у порядку ст.114 КПК України, дійшов правильного висновку, що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Тому, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3