ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1914/25 Провадження№ 1-кп/636/1002/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , потерпілої - ОСОБА_7 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0008493, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2025 року за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, обіймаючого посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкту № НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 стрілецького батальйону ( з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_3 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , вчинив кримінальні правопорушення - злочини за встановлених, в судовому засіданні, обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкту № НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_3 НГУ, в порушення ст. ст. 3, 24, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про Національну гвардію України», 09.10.2024 приблизно о 16 год. 00 хв., знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс численні удари кулаками обох рук в обличчя, по голові, шиї та тулубу ОСОБА_9 , чим спричинив останньому, згідно висновку експерта № 12-17/349-А/24 від 10.12.2024, важку тупу сукупну травму, яка включає в себе: травму голови у вигляді забою головного мозку із утворенням вогнищ контузії в скроневих частках головного мозку по конвекситальній поверхні на тлі субарахноїдального крововиливу (під м`яку мозкову оболонку) по міжпівкульній поверхні обох півкуль головного мозку з розповсюдженням на скроневі частки головного мозку та на обох півкулях мозочку та крововиливу у глибинні структури тканини головного мозку в області полосатого та мозолистого тіла з обох боків, пластинчатого двобічного субдурального крововиливу із стисненням обох півкуль головного мозку (під твердою мозковою оболонкою), закритого уламкового перелому етмоідального (градчастого) лабіринту з обох сторін, із пошкодженням кісток медіальних стінок орбіт, а також перелому криловидних відростків клиновидних кісток, уламкового перелому кісток носа та носової перетинки із порушенням цілісності задньої стінки лобних пазух, гемофтальму правого ока з тотальним крововиливом у з`єднувально- тканинну і білкову оболонки правого ока та крововиливом у ліве око, крововиливу у всі відділи м`яких покривів голови із крововиливом та розтрощенням скроневих м`язів з розповсюджуванням на обличчя, із наявністю забитої рани в проекції лівої надбрівної дуги та забитих ран на слизовій нижньої та верхньої губи, саднення на спинці носу на тлі синця на волосистій частині голови та обличчі від тім`яної частки із захватом скроневих ділянок через лобну область з розповсюдженням на обличчя через орбітальні та виличні ділянки, спинку носу та шкіри губ, а також садненням на обох вушних раковинах;

- травму шиї у вигляді закритого перелому лівого великого рогу та малого рогу під`язикової кістки, а також тіла під`язикової кістки справа з крововиливом у прилеглі тканини, також крововиливу у щито-під`язикову зв`язку з обох боків і перетинку та ліву частину надгортаннику, лінійного перелому лівого бокового рогу щитоподібного хряща із крововиливом у серединну персне-щитоподібну та персне-трахейну зв`язки, із крововиливом по лівій переднє-боковій поверхні шиї від області проекції гортані до області проекції 6го напівкільця трахеї з крововиливом у ліву частку щитоподібної залози та розповсюдженням до області лівої грудино-ключично-сосцевидного м`язу, із наявністю саднення по передній поверхні безпосередньо на рівні глотки та щитоподібного хряща із захватом піднижнє- щелепної ділянки;

- травму грудної клітки у вигляді закритого перелому 3, 4, 5, 6, 9 ребер по середнє-ключичній лінії з правого боку та 6, 7, 8, 9, 10 ребер між середнє-ключичною та середнє-пахвовою лінією з лівого боку, з крововиливом у пристінкову плевру в області переломів, із наявністю крововиливу у м`які тканини (підшкірно-жирову клітковину та м`язи) та синців на шкірі грудної клітки в області проекції обох ключиць із захватом 1-2 ребер, а також в проекції в проекції 7-10 ребр між передньою та заднє- пахвовою лініями зліва;

- травму кінцівок у вигляді синців в області проекції крила лівої клубової кістки по боковій поверхні та в області проекції крила правої клубової кістки по передній поверхні, а також синців по переднє-внутрішній поверхні правого плеча у середнє-нижній третині та переднє-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, синця по зовнішньо-ліктьовій поверхні лівого передпліччя і тильній поверхні лівої кисті та по тильній поверхні правої кісті, і, чотирьох синців по ліктьовій поверхні правого передпліччя в середнє-нижній третині.

10.10.2024 о 04:40 год. у приміщенні КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» ХМР ОСОБА_9 помер. Причиною смерті ОСОБА_10 явилася важка сукупна травма, яка включає в себе травму голови з внутрішньочерепними крововиливами, переломом кісток черепа та забоєм головного мозку, а також тупу травму шиї з переломом під`язикової кістки і щитоподібного хряща, та, тупу травму грудної клітки із переломом ребер з обох боків, яка у своєму звичайному перебігу на тлі алкогольного сп`яніння ускладнилася гострим розладом кровообігу, набряком-набряканням головного мозку, набряком органів шиї, та, декомпенсованим безповоротнім травматичним шоком, що і стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 .

Крім того ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, у невстановленому місці та час, при невстановлених обставинах, але не пізніше 15.10.2024, не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Закону України «Про поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення», обернув у свою власність, таким чином придбав бойовий припас - ручну осколкову гранату Ф-1, яка складається з корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 та підривача типу УЗРГМ (UZRGM) до гучних гранат, яку він носив та зберігав при собі в кишені одягу.

В цей же день, приблизно о 20 год. 23 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці за адресою: Харківська область, Чугуївський район, м. Чугуїв, вул. Харківська, буд. 127, носив та зберігав при собі в кишені одягу зазначену вище гранату Ф-1. У вказаний період часу у нього виник конфлікт та штовханина з невстановленими особами, в ході яких у ОСОБА_4 з кишені одягу ця граната випала на землю.

В подальшому в ході огляду місця події, а саме - перехрестя вул. Харківської та вул. Музейної в м. Чугуїв Харківської області 15.10.2024 з 21 год. 58 хв. по 23 год. 04 хв. співробітниками Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області на ґрунті виявлено та вилучено ручну осколкову гранату Ф-1, що складається з корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 та підривача типу УЗРГМ (UZRGM) до ручних гранат. Відповідно до висновку судової вибухово технічної експертизи №КСЕ-19/121-24/32221 від 25 листопада 2024 року корпус ручної осколкової гранати Ф-1 до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відноситься, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, підривач типу УЗРГМ (UZRGM) є вибуховим пристроєм, відноситься до засобів підриву, до категорії бойових припасів не відноситься. При штатному з`єднанні корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 з підривачем типу УЗРГМ (UZRGM) утворюється ручна осколкова граната Ф-1, яка відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення бойових припасів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 263 КК України визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно вчинив злочини, які йому інкриміновано. Надав свідчення щодо місця, часу, способу вчинення злочинів, підтвердивши правильність викладених в обвинувальному акті обставин. В скоєному щиро каявся. Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - особисто та ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, визнав частково.

Потерпіла ОСОБА_6 , в судовому засіданні фактичні обставини справи, встановлені досудовим розслідуванням, та кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорювала, заявлений цивільний позов у сумі 5 000 000 гривень щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та витрат на правову допомогу в сумі 20 000 гривень підтримала в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечувала, положення та наслідки застосування якої їй роз`яснені і зрозумілі, добровільність своєї позиції засвідчила.

Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні фактичні обставини справи, встановлені досудовим розслідуванням, та кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорювала, заявлений нею цивільний позов у сумі 5 000 000 гривень щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, а також цивільний позов у сумі 5 000 000 гривень, заявлений в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи підтримала в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечувала, положення та наслідки застосування якої їй роз`яснені і зрозумілі, добровільність своєї позиції засвідчила.

Представниця потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні фактичні обставини справи, встановлені досудовим розслідуванням, та кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорювала, заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов у сумі 5 000 000 гривень щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов у сумі 5 000 000 гривень щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, а також цивільний позов у сумі 5 000 000 гривень, заявлений ОСОБА_7 інтересах малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та витрати на правову допомогу в сумі 20 000 гривень підтримала в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечувала, положення та наслідки застосування якої їй роз`яснені і зрозумілі, добровільність своєї позиції засвідчила.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень злочинів, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 в незаконному носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України.

За таких обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_4 є осудним, суд вважає, що він підлягає покаранню за вчинені ним кримінальні правопорушення.

При вирішенні питання про вид та міру покарання винному ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, критичній оцінці своєї протиправної поведінки та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що обвинувачений надавав органам досудового розслідування всіляку допомогу у встановленні невідомих їм обставин справи і визнає ці обставини, відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України такими, що пом`якшують його покарання. Обставиною, що обтяжує покарання винного, передбаченою ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 виключно позитивно характеризується за місцем несення служби, приймав безпосередню участь в зоні активних бойових дій, направлених на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення вперше.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєно кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до тяжких злочинів, особу винного, який має постійне місце проживання, ту обставину, що обвинувачений є вільним від хворобливих звичок, які становлять небезпеку для оточення; його вік, що свідчить на користь здатності переоцінити зміст своєї згубної поведінки та повернутися до справжніх духовних і соціальних цінностей та в цілому вказує на достатній рівень соціалізації ОСОБА_4 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, його ставлення до скоєних кримінальних правопорушень та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 та ч.1 ст. 263 КК України.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень суд визначає ОСОБА_4 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Вказану міру покарання обвинувачений ОСОБА_4 повинен відбувати реально.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Щодо позовних вимог потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних потерпілим моральних страждань, стан їх здоров`я.

Оцінюючи вимоги потерпілих про стягнення моральної шкоди, яка оцінена ними в загальній сумі 15 000 000 гривень, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань потерпілих, що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку з втратою сина, чоловіка та батька принципів виваженості та справедливості, враховує те, що потерпілим в результаті протиправних дій ОСОБА_4 безумовно завдано суттєвих моральних страждань.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Таким чином, суд визнає доведеними ті обставини, що потерпілі зазнали душевних страждань у зв`язку зі смертю сина, чоловіка та батька дитини.

За викладених вище обставин, приймаючи до уваги вимоги законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивачам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з вини ОСОБА_4 була заподіяна моральна шкода, а наведені обставини свідчать про те, що внаслідок зазначених вище подій, що є предметом даного судового розгляду, суттєво та назавжди порушений нормальний життєвий ритм їх життя. Неправомірні дії обвинуваченого погіршили соціальне благополуччя потерпілих та вимагають від них додаткових зусиль для нормалізації свого життя.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнали потерпілі, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути: на користь потерпілої ОСОБА_6 700 000,00 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_7 700 000,00 грн. моральної шкоди. Окрім того слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 700 000 моральної шкоди, заявленої інтересах малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Щодо вимог потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 гривень, то суд вважає ці вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 124 КПК України передбачає, що в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ст. 120 та ст. 122 КПК України до процесуальних витрат законодавцем віднесені витрати на правову допомогу та витрати на залучення експертів.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Згідно з висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

З вказаного суд констатує, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони, що узгоджується з постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.10.2022 (справа № 753/10228/20).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited проти України").

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), що узгоджується правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, №810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі №826/1216/16.

На переконання суду, чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що у відповідності до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом гонорару, а також не встановлено форму такого документа, який може бути складений у довільній формі.

На підтвердження заявлених вимог, суду надано платіжну інструкцію на видачу готівки № 0126 від 07.02.2025 відповідно до якої платник ОСОБА_6 переказала отримувачу ОСОБА_8 кошти на загальну суму 20 000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу, у заявленому потерпілою ОСОБА_6 позові, у розмірі 20 000 гривень відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є співмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи (стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням), обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва на досудовому розслідуванні, так і кількість судових засідань (9 разів).

Таким чином, проаналізувавши послуги надані адвокатом та їх вартість, позицію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо заявленого потерпілою ОСОБА_6 розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про те, що відшкодування понесених судових витрат у розмірі, обумовленого сторонами угодою у сумі 20 000 гривень, є співмірним з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Визначаючи сукупний розмір зазначених витрат на правову допомогу, який підлягає відшкодуванню, застосовуючи наведений правовий висновок щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правову допомогу, суд вважає, що витрати на правову допомогу, понесені потерпілою ОСОБА_6 підлягають відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_4 у розмірі 20 000 гривень.

На переконання суду, саме в такому розмірі витрати відповідають критерію обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, відповідають обсягу вчинених процесуальних дій, обсягу виконаних адвокатом робіт, відповідають критерію розумності їхнього розміру (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виходячи з обставин справи.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з пов`язані з проведенням судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/121-24/31772-Д від 05 листопада 2024 року у розмірі 3 979 грн 50 коп., судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/121-25/13-Д від 06 січня 2025 року у розмірі 3 979, грн 50 коп., судової вибухо-технічної експертизи № КСЕ-19/121-24/32221 від 25 листопада 2024 року у розмірі 6 367 грн 20 коп, - підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

До набрання цим вироком законної сили, на підставі ч. 4 ст. 176, ст. ст. 177, 183 КПК України, за клопотанням прокурора, враховуючи призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі та з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, суд залишає без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд зараховує ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 16 жовтня 2024 року до дня набрання вироком законної сили, у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст. 368, 369, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 8 (восьми) років і 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років і 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК України, а саме: з 16 жовтня 2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення 5 000 000 (п`яти мільйонів) грн 00 коп. моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та витрат на правову допомогу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, в сумі 700 000 (сімсот тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 20 000(двадцять тисяч) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення 5 000 000 (п`яти мільйонів) грн 00 коп. моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, в сумі 700 000 (сімсот тисяч) грн 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 , заявлений в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_4 про стягнення 5 000 000 (п`яти мільйонів) грн 00 коп. моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, в сумі 700 000 (сімсот тисяч) грн 00 коп.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з ---16 жовтня 2025 року до дня набрання вироком законної сили, у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання цим вироком законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2024 року та продовжений ухвалами Салтівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2025 року та Чугуївського міського суду Харківської області від 14 листопада 2025 року, залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 , який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1