ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні та без виклику учасників кримінального провадження до суду обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316 від 06.08.2025, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-спеціальної освіти, не одружений, маючий на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно непрацевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в сили ст. 89 КК України, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2025 до Індустріального районного суду міста Дніпра надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316 у відношенні ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України із клопотанням прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в порядку ст.302 КПК України про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні та без виклику учасників кримінального провадження до суду.

До обвинувального акту додані:

- письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- письмова заява неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 та її законного представника ОСОБА_6 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- матеріали досудового розслідування.

ОСОБА_3 не затримувався.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини другої статті 381 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знав про те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2009 року його було зобов`язано до сплати коштів (аліментів) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.02.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

У період часу з 31.12.2017 по теперішній час, ОСОБА_3 , діючи всупереч вимогам Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, Конституції України та Сімейного кодексу України, не перебуваючи на обліку в філіях Дніпропетровського обласного центру зайнятості та центрах зайнятості Дніпропетровській області, не маючий ступеня інвалідності, будучи офіційно непрацевлаштованим, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодного разу не сплатив, тим самим злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що призвело до виникнення заборгованості із сплати призначених коштів у розмірі, що сукупно склали суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи обізнаним щодо наявності рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська № 2-1058/08 від 08 травня 2009 року про стягнення з нього аліментів, та обов`язку виконувати дане рішення, офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік не звертався, маючи тимчасовий заробіток, з метою ухилення від сплати аліментів, не повідомляв у державну виконавчу службу відомості про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, життям дитини не цікавився, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів за період часу з грудня 2017 року по вересень 2025 року в розмірі 293 540 гривень 70 копійок, що значно перевищує сукупну суму виплат на утримання дитини (аліментів) за три місяці.

Викладені судом обставини, встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками судового провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Неповнолітня потерпіла та її законний представник згодні із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та з розглядом обвинувального акту за їх відсутності.

Обвинувачений та неповнолітня потерпіла та її законний представник ознайомлені з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин суд не досліджував, відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який має постійне місця проживання, не працює, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, задовільно характеризується за місцем мешкання, вину визнав, щиро розкаявся. Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України з аналогічних підстав, за злісне ухилення від сплати аліментів на утриманні неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 та вже відбув покарання за вказане кримінальне правопорушення, проте належних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину, в зв`язку з чим, суд вважає мета покарання, передбачена ст. 50 КПК України, щодо виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень не була досягнута.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею кримінальних правопорушень, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також приймаючи до уваги той факт, що мета покарання, визначена статтею 50 Кримінального кодексу України, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень самим обвинуваченим, у попередньому випадку досягнута не була, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, оскільки саме таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого проступку та являлись передумовою для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 69-1 КК України та ст.75 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 за даним вироком слід рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпра протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя