Справа № 461/948/22
Провадження № 1-кп/461/85/25
УХВАЛА

18.12.2025 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000790 від 30.11.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в:

в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000790 від 30.11.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 190 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку тримання під вартою, покликаючись на те, що враховуючи особу обвинуваченої, тяжкість, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є достатні підстави стверджувати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, та вказані ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу та свідчить про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник просили відмовити в задоволенні клопотання, покликаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначили, що даний запобіжний захід є занадто суворим.

Представник потерпілого заперечив клопотання сторони захисту та підтримав клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить наступного висновку.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 07.12.2021 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з правом внесення застави в сумі 136200. У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок, ОСОБА_4 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч.4 ст.202 КПК України. У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурору або суду за кожною вимогою; - не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - утримуватися від спілкування із свідком у даному кримінальному провадженні; - здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

ОСОБА_4 було внесено визначену слідчим суддею заставу та звільнено з ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвалами Галицького районного суду м. Львова від 25.08.2022, 27.04.2023, 09.11.2023 ОСОБА_4 оголошувалась в розшук.

Згідно з інформацією, отриманою від ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області, 02.04.2023 ОСОБА_4 покинула територію України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.05.2024 обвинуваченій ОСОБА_4 змінено в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» без визначення розміру застави. Звернуто заставу, сплачену на виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 07.12.2021, в дохід держави. Оголошено обвинувачену ОСОБА_4 в міжнародний розшук. Надано дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 з метою її приводу в суд для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2025 обвинуваченій ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, оголошено її в міжнародний розшук та судове провадження зупинено.

Відповідно до повідомлення НЦБ Інтерполу у Федеративній Республіці Німеччина 27.08.2025 в м. Дамме ОСОБА_4 затримано у зв`язку з розшуком Галицьким районним судом м. Львова для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

03.11.2025 правоохоронними органами Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_4 видано правоохоронним органам України та останню затримано працівниками Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області, про що складено відповідний протокол.

Ухвалою суду від 04.11.2025 року застосовано до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обрано ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2025, у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», строком на 60 днів з моменту затримання, тобто до 01.01.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131,176,1981,183).

До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу, посеред іншого, належать запобіжні заходи, якими згідно ст.176 Кодексу є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.148 КПК України запобіжні заходи вибираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до загальних положень про запобіжні заходи, такі обираються виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених нормами КПК.

Суд погоджується із позицією сторони обвинувачення, що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання.

Підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Суду не надано жодних доказів стосовно наявності можливості забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

За відсутності достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, у разі зміни запобіжного заходу, інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положення ст.199 КПК України, передбачають, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст.148 КПК України запобіжні заходи вибираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Заслухавши сторін кримінального провадження, зважаючи на тяжкість та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого завершується, виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а саме:

переховування обвинуваченої ОСОБА_4 від суду існує та обумовлений можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а також існування умов для життя підозрюваної ОСОБА_4 в умовах розшуку, можливості її переховування як на території України, так і за межами України. Так, ОСОБА_4 з моменту скерування обвинувального акта на розгляд до Галицького районного суду м. Львова в судові засідання не з`являлася, неодноразово оголошувалась в розшук та переховувалась за межами України, де її місцеперебування встановлено та в подальшому видано в Україну;

незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному проваджені, оскільки, враховуючи встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки на даний час ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштована.

Суду не надано жодних доказів стосовно наявності можливості забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

Зважаючи на відсутність достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченою у разі зміни запобіжного заходу, суд вважає, що інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, так як ризики, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується, виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя і ухиленню від суду.

Суд переконаний, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є суттєвим чинником, який стимулює обвинувачену дотримуватись належної процесуальної поведінки.

Відтак, застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність встановлених в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, або виникнення будь-яких нових обставин, які б не були предметом судового розгляду, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, не відпали, а тому наявна необхідність у задоволені клопотання прокурора та продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Як було встановлено, у даному провадженні ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.12.2021 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з правом внесення застави в сумі 136 200 грн. ОСОБА_4 внесено визначену слідчим суддею заставу та звільнено з ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Разом з тим, ОСОБА_4 в судові засідання не з`являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що очевидно свідчить про ухилення обвинуваченої від явки до суду та умисне невиконання нею відповідних обов`язків, покладених на нею ухвалою слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 07.12.2021, у зв`язку з чим заставу звернуто в дохід держави ухвалою суду від 27.05.2024.

Таким чином, враховуючи ч.4 ст.183 КПК України, приходжу до висновку не визначати розміру застави.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 197, 199 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» строком на 60 днів, тобто до 15.02.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст складено 18.12.2025.

Суддя ОСОБА_1