Сарненський районний суд
Рівненської області _________________________________________________
Справа № 572/5306/25
Провадження № 1-кп/572/525/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року

Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 , з участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження №0000547 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , працюючого неофіційно, раніше судимого, одруженого, на утриманні троє дітей, громадянина України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2025 року близько 12 год. ЗО хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, введеного в Україні із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на З0 діб Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який у подальшому неодноразово продовжено, знаючи, де зберігається ключ від вхідних дверей, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно проник до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрав належне йому майно, а саме шуркповерт «Дніпро-М» CD-12Q Kit ринковою вартістю 1427,83 грн, шуруповерт -Дніпро- М» CD-12QX з двома акумуляторами та зарядним пристроєм ринковою вартістю 2599,67 грн, а також грошові кошти в сумі 2000 грн. Чим заподіяв потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 6027,50 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні зазначеного злочину. Своїми поясненнями підтвердив встановлені обставини вчинення ним крадіжки. У вчиненому щиро розкаявся. Просив призначити покарання, не пов`язане з реальним побавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має. Щодо покарання покладався на розсуд суду.

Про дослідження інших доказів, щодо обставин справи сторони не зверталися, на їх дослідженні не наполягали. Тому, такі докази суд не досліджує, із урахуванням вимог ст. 22, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, також диспозитивності, та згідно ч. 3 ст. 349 КПК.

Тому, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду вищезазначені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.

При призначенні покарання, суд враховує п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року, № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме те, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку. ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення..

Обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого не встановлено.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Враховуючи наведені обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, данні про особу винного, стан його здоров`я, те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є працездатним, не судимий в силу положень ст.89 КК України, ставлення підсудного до наслідків, враховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, беручи до уваги характеристику особи, відсутність претензій у потерпілого, суд вважає, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та доцільність застосування щодо нього випробування відповідно до ст. 75 КК України. У даному випадку суд вважає, що вчинення правопорушення, навіть тяжкого за кваліфікуючими ознаками (проникнення до сховища), однак у перше, без будь-яких реальних тяжких наслідків, надає право на застосування мінімального іспитового строку.

Крім того, із урахуванням наведеного, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення підсудним нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України. Через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання з випробуванням, суд покладає на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Таким чином, призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей із застосуванням ст. 75 КК України та зі звільненням від відбування покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим, достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів вирішується судом згідно зі ст. 100 КПК.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, 373-374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривень 20 копійок витрат за проведення експертиз.

Речові докази по справі:

- шуруповерт «Дніпро-М» CD 120KIT та ключ повернути потерпілому;

- блістери від таблеток з маркуванням «МетадонЗП» - знищити;

- кредитний договір, видатковий чек, диск DVD-R зберігати в матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя