УХВАЛА

20 жовтня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 06.10.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000711 від 10.07.2025,

установив:

На електронну адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла (вхід. № ЕП-30587 від 08.10.2025) скарга адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 06.10.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000711 від 10.07.2025.

Скаргу мотивовано тим, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000711 від 10.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Зазначене кримінальне провадження розпочато на підставі заяви ОСОБА_4

26.09.2025 за вих. № 26/09-2 направлено до Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_4 у зазначеному кримінальному провадженні.

Водночас 06.10.2025 слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка отримана адвокатом 06.10.2025.

Не погоджуючись з висновками слідчого, викладеними в оскаржуваній постанові, адвокат звернувся до слідчого судді з цією скаргою, зазначивши, що постанова слідчого від 06.10.2025 є безпідставною, незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, адвокат просить скасувати постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 06.10.2025, та зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання від 26.09.2025 за вих. № 26/09-2 про визнання ОСОБА_4 потерпілим.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 09.10.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 .

Заявник у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляд справи. Водночас на електронну адресу суду надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі.

Слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, будь-яких заяв або клопотань не направляв.

Разом з тим, неявка слідчого у відповідності до ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши скаргу та долучені до неї документи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізнавача, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Виходячи з вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається із матеріалів справи, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000711 від 10.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

26.09.2025 направлено слідчому Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , за вих. № 26/09-2 від 26.09.2025 про визнання потерпілим ОСОБА_4 у зазначеному кримінальному провадженні.

06.10.2025 слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

Обґрунтовуючи постанову, слідчий зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 не завдано моральної, фізичної або ж майнової шкоди, тому підстави для визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні відсутні.

Слідчий суддя не погоджується з такою позицію слідчого, враховуючи таке.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

У той же час, слідчим зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, без урахування обставин, які підлягають з`ясуванню під час досудового розслідування, виходячи із фабули ч. 2 ст. 366 КК України.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Таким чином, неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

При цьому слідчий у судове засідання не з`явився, жодних доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували обставини, які є підставою для відмови у визнанні потерпілим, до суду не надано.

Із урахуванням викладеного, постанова слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 06.10.2025, підлягає скасуванню, а клопотання адвоката ОСОБА_3 за вих. № 26/09-2 від 26.09.2025 повторному розгляду слідчим.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 26, 40, 55, 91, 93, 94, 110, 220, 303, 306-307, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 06.10.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000711 від 10.07.2025 - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 06.10.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000711 від 10.07.2025.

Зобов`язати слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 0000711 від 10.07.2025 повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , за вих. № 26/09-2 від 26.09.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6