Справа № 183/9824/25
№ 1-кп/183/2329/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року Дніпропетровська обл.,

м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000767 від 05.07.2025 р. за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, в тому числі Указами Президента України №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024, №26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025 та Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 р. № 3891-ІХ, від 29.10.2024 р. № 4024-ІХ, від 15.01.2025 р. № 4220-ІХ та від 16.04.2025 р. № 4356-ІХ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на солдата резерву.

Солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

ОСОБА_5 16 червня 2025 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, проходив повз кафе «Bistro» розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке може знаходитись у приміщенні вказаного кафе.

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, ОСОБА_5 16 червня 2025 року приблизно о 00 годині 35 хвилини впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, руками почав бити по рамі металопластикового вікна вищевказаного приміщення, в результаті чого зламав металеву засувку вікна та воно відкрилось. Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_5 через відчинене ним вікно проник до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до касового апарату розташованого на столі у приміщенні вищевказаного кафе та за допомогою ножа, взятого поруч зі столу, зламав його та звідти викрав грошові кошти в сумі 4700 гривень, що належать ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном через зламане ним вікно покинув приміщення кафе «Bistro» та з місця скоєння злочину втік та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на 4700 гривень.

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 , є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 ..

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 , та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив тяжкий злочини.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому в обвинувальному акті зазначене щире каяття.

В постанові від 15 листопада 2021 р. у справі № 199/6365/19 Верховний Суд зробив висновок про те, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Разом з цим суду не надано доказів вчинення обвинуваченим дій спрямованих на засудження своєї поведінки, прагнення усунути заподіяну шкоду. Визнання обвинуваченим своєї вини під час судового провадження само пособі не свідчить про наявність щирого каяття.

На підставі викладеного суд не визнає щире каяття обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він військовослужбовець, за місцем служби зарекомендував себе негативно, раніше судимий.

При цьому суд звертає увагу, що обвинувачений вироком від 16.04.20218 р. Жовтневого районного суду м. Запоріжжя засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку один рік.

Вироком від 21.03.2023 р. Жовтневого районного суду м. Запоріжжя обвинувачений засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно визначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять роківодин місяць.

Звільнений з місця відбування покарання 29 квітня 2025 р. по відбуттю призначеного покарання.

Зазначена судимість не знята та не погашена.

Маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України, обвинувачений на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин проти власності, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Наведене характеризує обвинуваченого як суспільно небезпечну особу, яка не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць, яке є необхідними та достатніми покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_5 20 вересня 2025 р. був затриманий.

Ухвалою від 22 вересня 2025 року слідчого судді Самарівського міськрайонного суду щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою від 01 жовтня 2025 року Самарівського міськрайонного суду щодо ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Час тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою (з 20 вересня 2025 р. до набрання вироком законної сили) слід зарахувати у строк відбуття ним покарання за цим вироком із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять роківодин місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбуття ОСОБА_5 покарання за цим вироком час тримання його під вартою із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, починаючи з 20 вересня 2025 р. до дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше застосований - тримання під вартою.

Речові докази: диск білого кольору на якому мається напис «BISTRO» із записами з камери відеоспостереження, встановленої за адресою АДРЕСА_2 ; веб чек, наданий потерпілою ОСОБА_6 , що містить всі форми надходження грошових коштів від 24.06.2025 р. залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1