ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 203/3245/23

провадження № 51-1528 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Павлівка Васильківського району

Дніпропетровської області, який зареєстрований

та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Кіровський районний суд м. Дніпропетровська вироком від 24 вересня 2024 року засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 1261 КК, та виправдав на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведенням у його діях складу кримінального правопорушення.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 23 січня 2025 року вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за ст. 1261 КК скасував та призначив новий розгляд у суді першої інстанції, в частині його засудження за ч. 1 ст. 122 КК - залишив без зміни.

За обставин, детально викладених у судових рішеннях, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 05 квітня 2023 року приблизно о 20:30, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_8 , що виник на ґрунті постійних неприязних відносин, наніс останній один удар долонею правої руки по лівій щоці, по одному удару кулаком правої руки у щелепу з лівої сторони та по четвертому пальцю правої кисті, спричинивши потерпілій тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (понад 21 день).

Крім того, 12 грудня 2023 року о 18:30 ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, під час чергового словесного конфлікту зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , що виник на ґрунті постійних неприязних відносин, наніс останній один удар кулаком правої руки в нижню третину ліктьової кістки правої руки, спричинивши потерпілій тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (понад 21 день).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, кримінальне провадження в частині засудження її підзахисного за ч. 1 ст. 122 КК - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції:

- безпідставно визнав ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 122 КК, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, які поза розумним сумнівом доводять його винуватість;

- не врахував показання ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв неправомірних дій стосовно потерпілих, не наносив їм тих тілесних ушкоджень, які зазначені в обвинувальному акті;

- не зважив на те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК не відповідає фактичним обставинам справи;

- не звернув уваги на те, що прокурор вручив ОСОБА_7 змінений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002393 від 17 грудня 2023 року, попри те, що в матеріалах кримінального провадження міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо вказаного кримінального провадження від 20 червня 2023 року;

- ухвалив вирок, який ґрунтується на припущеннях та не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Крім того, зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи сторони захисту, безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати судові рішення, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а тому невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які полягають у незгоді з оцінкою окремих доказів, зокрема, показань засудженого, про що зазначала захисник у касаційній скарзі, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді в розумінні ст. 438 КПК.

Так у касаційній скарзі захисник покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Частиною 1 статті 122 КК встановлена кримінальна відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, та кваліфікацію його дій за цією нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема:

- показань потерпілої ОСОБА_9 про те, що 12 грудня 2023 року приблизно о 18:30 додому прийшов ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння та почав гучно поводитись. Після чого ОСОБА_7 почав ображати її словесно у зв`язку з тим, що вона постійно викликає на нього поліцію. Під час сварки ОСОБА_7 наніс їй кулаком удар по правій руці. Наступного дня в лікарні їй діагностували перелом правої руки. Щодо подій, які мали місце 05 квітня 2023 року, пояснила, що в цей день ОСОБА_7 прийшов додому пізно ввечері в стані алкогольного сп`яніння. Вона разом із невісткою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_10 дивились телевізор. ОСОБА_7 почав чіплятись до ОСОБА_8 , почав її бити - ударив долонею правої руки по лівій щоці та кулаком в щелепу, після чого ударив рукою по руці, зламавши невістці палець;

- показань потерпілої ОСОБА_8 про те, що ввечері 05 квітня 2023 року, коли вона зі своїм чоловіком ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дивилися в кімнаті телевізор, до них зайшов ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння та почав усіх ображати. Потім ОСОБА_7 почав безпідставно бити її в обличчя. ОСОБА_7 зламав їй палець у результаті удару по ньому, під час того, коли вона закривалась руками від ударів;

- показань свідка ОСОБА_10 про те, що ввечері 05 квітня 2023 року він перебував вдома ( АДРЕСА_1 ). ОСОБА_7 , прийшовши додому, почав чіплятись до усіх, ображати, виганяти його з дому. В нього була зламана нога, він не міг піти, тому ОСОБА_7 почав чіплятись до ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , виганяв їх з дому та спровокував бійку. ОСОБА_7 наніс удар ОСОБА_8 по пальцю та зламав його;

- показань свідка ОСОБА_11 - сусідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - про те, що 12 грудня 2023 року вона, почувши сильні крики, зайшла до квартири ОСОБА_9 та побачила, як остання трималась за руку. ОСОБА_9 розповіла їй, що ОСОБА_7 зламав їй руку. Зазначила про те, що поліція майже щодня приїздила на виклики ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_7 . Крім того, бачила ОСОБА_8 із поламаним пальцем, яка пояснила, що це зробив ОСОБА_7 ;

- протоколами від 03 та 09 травня 2023 року слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , під час яких вони вказали на обставини та механізм спричинення ОСОБА_8 тілесного ушкодження;

- висновків експертів № 1258е від 05 травня 2023 року, №1358е від 15 травня 2023 року, відповідно до яких у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи нігтьової фаланги четвертого пальця правої кисті, що спричинено від дії не менш одного удару тупого твердого предмету, в термін, який вказувала потерпіла, тобто 05 квітня 2023 року, та відноситься до середнього ступеню тяжкості. Виявлене тілесне ушкодження не відображає конструктивних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його неможливо, таким могла бути й рука, стиснена в кулак, або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючі властивості. Характер встановленого ушкодження виключає можливість його виникнення внаслідок самостійного падіння з висоти власного зросту. Механізм виникнення встановленого тілесного ушкодження у ОСОБА_8 не суперечить механізму його спричинення, на який вказано в протоколах слідчих експериментів від 03 та 09 травня 2023 року;

- протоколу від 13 грудня 2023 року огляду місця події з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протоколів від 01 січня 2024 року слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 , під час якого вона вказала на обставини та механізм спричинення їй тілесного ушкодження;

- висновків експертів № 68е, № 69е від 06 січня 2024 року, відповідно до яких у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого косого уламкового перелому правої ліктьової кістки в нижній третині без зміщення уламків, яке відноситься до середнього ступеню тяжкості. Виявлене тілесне ушкодження не відображає на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що воно могло утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою напівжорсткою контактуючою поверхнею, яким могла бути і рука, стиснута в кулак, і нога, взута у взуття, і інший предмет з аналогічними властивостями. Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворились незадовго до звернення за медичною допомогою КНП «КЛШМД» ДМР, тобто можливо і в термін, на який вказувала обстежена та слідчий у постанові та не суперечить механізму його утворення, на який вказувала остання в ході проведення слідчого експерименту за її участю. Враховуючи характер (косий уламковий перелом) та локалізацію виявленого в ОСОБА_9 тілесного ушкодження, можна вказати, що воно є нехарактерним для спричинення його при падінні з висоти власного зросту та ударі об тупу тверду поверхню.

Водночас місцевий суд проаналізував і надані в судовому засіданні показання ОСОБА_7 , дав їм належну оцінку, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів.

Також під час судового розгляду суд не встановив того, що потерпілі чи свідки обмовили ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки їхні показання є логічними, стабільними, послідовними та узгоджуються з іншими здобутими у кримінальному провадженні доказами.

Отже суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого діяння поза розумним сумнівом.

Колегія суддів уважає, що вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам статей 370, 374 КПК. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винуватим, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом, з дотриманням вимог КПК, правильно вирішено питання про їх належність і допустимість.

Відтак судовий розгляд проведено з дотриманням вимог статей 22, 23, 323, 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям ОСОБА_7 дано правильну юридичну оцінку.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та тяжкість вчиненого злочину, наявність як обставини, яка пом`якшує покарання - наявність хронічного захворювання, так і обставин, що його обтяжують - вчинення кримінального правопорушення повторно, стосовно особи похилого віку, щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, думку потерпілих, які просили покарати обвинуваченого суворо, досудову доповідь органу пробації та дані про його особу, (раніше не притягувався до кримінальної відповідальності), тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК.

Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника, яка за своїм змістом є аналогічною до доводів, викладених у її касаційній скарзі, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.

За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених судом першої інстанції і врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК, а також із мотивами призначеного обвинуваченому покарання.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінив версію сторони захисту про те, що потерпіла ОСОБА_8 могла пошкодити палець об костиль чоловіка ОСОБА_10 , а потерпіла ОСОБА_9 пошкодила руку в процесі сварки з обвинуваченим, а не від його удару, оскільки такі твердження повністю спростовувалися показаннями потерпілих та свідків, наданими ними в ході судового розгляду, а також матеріалами кримінального провадження і технічними записами перебігу судового розгляду.

Колегія суддів уважає, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженого за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що прокурор вручив ОСОБА_7 змінений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002393 від 17 грудня 2023 року попри те, що в матеріалах кримінального провадження міститься витяг з ЄРДР щодо вказаного кримінального провадження від 20 червня 2023 року, то Суд їх відхиляє з огляду на те, що це стосується обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 за ст. 1261 КК, який перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів уважає, що беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість висновків судів щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, захисник у касаційній скарзі не навела.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3