Справа № 932/6027/22
Провадження № 1-кп/932/84/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

18 листопада 2025 року колегія суддів Шевченківського районного суду міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законних представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000974 від 23.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дружківка Донецької області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця помічника гранатометника 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, не судимого, зареєстрованого і проживаючого: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 п.п.1, 2, 5, 7 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст.ст.263 ч.1, ч.2 ст.15 п.п.1, 2, 5, 7 ст.115 ч.2 КК України. ОСОБА_9 утримується під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

В судовому засіданні у зв`язку зі спливом строку дії запобіжного заходу та неможливістю постановлення остаточного рішення до його спливу прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу строком на 60 днів без застосування застави. Обгрунтовуючи доцільність продовження запобіжного заходу, прокурор вказує на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу та які на час судового розгляду не зникли, не зменшилися і своєї актуальності не втратили. В якості аргументів наводить обставини, мотиви та характер інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких, суворість передбаченого законом покарання, значний суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості і вимагає від суду більш суворої оцінки цінностей суспільства. Крім цього, звертає увагу, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем і може виїхати в зону бойових дій, де перебував раніше, що створить перешкоди для судового провадження. Існування зазначених ризиків, а також дані про особу обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних і сімейних зв`язків та інших стримуючих його поведінку факторів, на думку сторони обвинувачення, не виключають ймовірності переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на ще не допитаних судом свідків з метою схиляння їх до дачі показань на свою користь, а також можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений має навички в поводженні з вогнепальною зброєю і бойовими припасами і мав до них вільний доступ під час перебування на службі.

Вважаючи, що жоден із числа більш м`яких запобіжних заходів запобіжних заходів не здатний запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, прокурор просить суд його клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 задовольнити.

Представники потерпілих клопотання прокурора підтримали.

Обвинувачений і його захисник проти задоволення клопотання заперечували, вважаючи наведені прокурором ризики не доведеними, у зв`язку з чим просили змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт. Як на підставу для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який захисник ОСОБА_6 також посилався та тривалий період перебування обвинуваченого під вартою та невідповідність правової кваліфікації висунутого ОСОБА_9 обвинуваченню його фактичним діям.

Вислухавши думки сторін та надавши оцінку доводам клопотання, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого. За змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду вказаного питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Порядок продовження строку тримання під вартою регулюється статтею 199 КПК України, згідно положень якої прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, має навести і довести перед судом, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання під вартою.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи та його поведінки.

Як слідує зі змісту висунутого обвинувачення, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого злочину, яким є замах на убивство з хуліганських мотивів малолітніх дітей, вчинений способом, небезпечним для життя багатьох осіб, що в разі доведення вини тягне за собою суворе покарання. І хоча у відповідності з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення і суворість покарання самі по собі не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, тим не менш у сукупності з іншими обставинами є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування, так як збільшує ризик настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Отже, ризик втечі та переховування обвинуваченого від суду колегія суддів вважає існуючим. При цьому колегією суддів не залишається поза увагою і відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків або інших, стримуючих його поведінку факторів. Посилює цей ризик і те, що обвинувачений є військовослужбовцем і з метою переховування від суду може виїхати в зону проведення бойових дій, чим перешкоджатиме судовому провадженню.

З огляду на стадію судового розгляду існуючим є і ризик вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків і потерпілих, які ще судом не допитувалися та з якими обвинувачений проживає в одному будинку, а також ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень з застосуванням зброї, оскільки він є військовослужбовцем, має доступ та навички у поводженні зі зброєю і боєприпасами, які згідно змісту висунутого проти нього обвинувачення і були використані ним під час вчинення інкримінованого йому діяння.

Таким чином, незважаючи на тривалість знаходження обвинуваченого під вартою, пов`язану зі складністю справи, її об`ємністю та стадією судового розгляду, обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням вище наведених обставин є виправданим.

Обставин, які б свідчили про те, що обраний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено.

Доводи сторони захисту про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 шляхом застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який він, як військовослужбовець, міг би відбувати в умовах військової частини в зоні зосередження бойових дій, колегія суддів вважає непереконливими.

Не приймає до уваги колегія суддів і твердження захисника про неналежну правову кваліфікацію дій обвинуваченого, так як питання правової кваліфікації суд на даній стадії не вирішує, а вирішує лише після дослідження усіх доказів та виходу до нарадчої кімнати для постановлення вироку.

Отже, об`єктивних підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу як на домашній арешт, так і на будь-який інший з числа передбачених законом, колегія суддів на даній стадії судового розгляду не вбачає, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе ефективно протистояти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 194, 331,350 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , обвинуваченому за ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 п.п.1, 2, 5, 7 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 60 днів, по 16 січня 2026 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Резолютивна частина ухвали проголошена 18 листопада 2025 року, повний текст ухвали оголошено 19 листопада 2025 о 08.00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3