Справа № 456/3512/25
Провадження № 1-кп/456/444/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Стрий кримінальне провадження № 0000578 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025р. до покарання у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік;

з участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи постановою поліцейського ВРПП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 22.11.2024, визнаний винуватим у вчиненні 22.11.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень. Крім цього, ОСОБА_3 постановою інспектора ВРПГ Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 04.01.2025, визнаний винуватим у вчиненні 04.01.2025 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень. Також, постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2025 (справа N?456/1605/25), яка набрала законної сили 06.05.2025, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 гривень з позбавленням правом керувати транспортними засобами на строк 5 (п?ять) років. При цьому, ОСОБА_3 , будучи обізнаний про те, що вищевказаною постановою Стрийського міськрайонного суду він позбавлений права керування транспортним засобом, діючи умисно, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. 129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, проігнорував вимоги постанови суду, вчинив дії на перешкоджання судочинству, що виразились в наступному. Так, ОСОБА_3 , усвідомлюючи те, що він позбавлений права керувати транспортними засобами, 14.06.2025 близько 15:55 год. керував легковим автомобілем марки «Toyota avensis» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Шептицького, м. Стрий, Львівської області, де був зупинений працівником СОГ Стрийського РУП ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_6 , за порушення правил дорожнього руху, а саме не ввімкнув світлові покажчики повороту, в момент керування транспортним засобом, тим самим порушив правила дорожного руху, про що працівниками поліції було складено відповідний протокол.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується в умисному невиконанні рішень суду, що набрали законної сили особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у вчиненому визнав повністю, дав показання аналогічні фабулі обвинувачення, пояснивши, що йому було достовірно відомо про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами. Однак, на прохання товариша керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху. При цьому на даний час усвідомлює, що вчинив неправильно. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо його не карати.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, та суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доведеною повністю і вважає, що його дії, вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки він умисно не виконував рішення суду, що набрало законної сили.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому по даній справі суду слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових правопорушень як ним, так і іншими особами.

Також, при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини правопорушення, його наслідки, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_3 по справі не встановлено.

Пом`якшуючими відповідальність обставинами суд визнає те, що ОСОБА_3 , щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Враховується, що обвинувачений умисно вчинив кримінальне правопорушення, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризуються по місцю проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, ставлення винного до скоєного, дані про його особу і конкретні обставини справи, суд визнає можливим при призначенні покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 382 КК України призначити йому покарання встановлене санкцією частини цієї статті у вигляді штрафу.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025р. до покарання у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України ОСОБА_3 вчинив до постановлення вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025р..

Так, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст.72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів й за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст.72 КК України передбачає неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного виконання цих покарань. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03.04.2019 у справі № 756/2336/17-к, від 02.11.2023 у справі № 521/5428/22 від 24.03.2025 у справі №610/1019/24.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 винен в кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025р., суд призначає йому покарання у відповідності до положень ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначеного покарання у виді штрафу за цим вироком, та покарання у виді позбавлення волі за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025р. При цьому, покарання, призначене за даним вироком у виді штрафу на підставі ч.3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком, та вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025р., призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, та штрафу в розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень, яке на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Речові докази: компакт-диск, на якому збережені відео-файли із нагрудної відеокамери за період часу з 15.55 год. 14.06.2025 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1