ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1755/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2080/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194
ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000149 від 15.01.2017 за частиною 2 статті 263, частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 194, частиною 4 статті 187, пунктів 6, 13 частини 2 статті 115 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено та продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою до 02.11.2025, без визначення розміру застави. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, за місцем його реєстрації.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що він із січня 2017 року постійно перебуває під вартою, що вкрай негативно відображається на його здоров`ї та фактично прирівнюється до тортур. Вказує, що має матір, дружину та малолітніх дітей. Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну вимогу обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, покарання, що може загрожувати обвинуваченому, у випадку визнання його винуватим, дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 263, частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 194, частиною 4 статті 187, пунктів 6, 13 частини 2 статті 115 КК України, деякі з них є особливо тяжкими.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.01.2025 скасовано вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.04.2021, яким ОСОБА_7 за вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень був засуджений до довічного позбавлення волі. Вирок суду першої інстанції скасовано у зв`язку із порушенням вимог пункту 7 частини 2 статті 412 КПК України, та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, запобіжний захід ОСОБА_7 продовжено до вирішення судом першої інстанції питання щодо запобіжного заходу, але не більше ніж на 60 днів. Питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 вирішено судом першої інстанції 04.09.2025 в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи, що судовий розгляд по суті не розпочато, учасники провадження безпосередньо судом ще не допитані, а докази ще не досліджувалися, наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України не виключена, у випадку застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Небезпідставними є висновки суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі. Востаннє був умовно-достроково звільнений із установи виконання покарань 22.07.2016. Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нових кримінальних правопорушень 14.01.2017. У клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою зазначається, що обвинувачений не мав постійного джерела доходу, отримував дохід за рахунок злочинної діяльності.

Оцінюючи сукупність обставин, а саме тяжкість інкримінованих злочинів, внаслідок чого настала смерть потерпілої, зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, стадію судового розгляду, дані, що характеризують обвинуваченого, колегія суддів вважає, що встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). При цьому, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений має неповнолітніх дітей. Разом з тим, наявність цієї обставини не виключає можливості настання ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, з огляду на сукупність встановлених вище обставин. Характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, вказує на недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо посилання ОСОБА_7 на погіршення його стану здоров`я за час перебування під вартою, колегія суддів зазначає наступне. Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції зобов`язано Харківську міську медичну частину № 27 філії Державної установи Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Харківській та Луганській областях у строк до 01 жовтня 2025 року надати до суду відомості про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене йому лікування і можливість проведення лікування в умовах Харківського слідчого ізолятора, а також про те, чи має можливість обвинувачений за станом здоров`я перебувати в умовах Харківського слідчого ізолятора та приймати участь у судових засіданнях у Слобідському районному суді м. Харкова.

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Приписи пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту №212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, передбачають право особи, узятої під варту, на консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини, право на вільний вибір лікаря, а також можливість, за необхідності, проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я для отримання необхідного лікування. Одночасно суд апеляційної інстанції вважає небезпідставними посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на тривалість строку його перебування під вартою.

З огляду на тривалість судового провадження, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України. Враховуючи встановлені обставини, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України, з огляду на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: