Справа № 126/1915/19
Провадження №11-кп/801/95/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілої в режимі відеоконференції ОСОБА_9 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000342, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.07.2019 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 01 липня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Баланівка Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 01 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати у розмірі 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 16 копійок, пов`язані із залученням експертів, віднесено на рахунок держави.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Місцевий суд визнав недоведеним, що ОСОБА_7 10 липня 2019 року близько 23 години у місті Бершадь Вінницької області за запрошенням ОСОБА_11 перебував в квартирі АДРЕСА_2 , де останній проживав одиноко. Перебуваючи у вітальній кімнаті квартири, ОСОБА_12 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час розпиття алкогольних напоїв з ОСОБА_13 , під час сварки з останнім, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, підійнявшись зі стільця, на якому він сидів, нагнувся над столом до потерпілого, який сидів на стільці навпроти та наніс йому один удар долонею правої руки в область лівого вуха, після чого умисно наніс ще один прямий удар кулаками обох рук в грудну клітку ОСОБА_11 , після чого вийшов з квартири. В подальшому 13.07.2019 близько 09 години ОСОБА_9 , яка являється двоюрідною сестрою ОСОБА_11 , прийшовши до квартири останнього, виявила потерпілого на дивані в вітальній кімнаті без ознак життя. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 69 від 12.08.2019 причиною смерті ОСОБА_11 явилася тупа закрита травма грудей: подвійний прямий перелом грудини та множинні двобічні непрямі переломи ребер справа та зліва, отримані на тлі значної алкогольної інтоксикації. В своєму перебігу вищезазначена травма грудей ускладнилася наростаючою гіпоксією та легенево-серцевою недостатністю з послідуючим набряком головного мозку (на тлі гіпоксії), що і явилося безпосередньою причиною смерті. Отримана ОСОБА_13 вищезазначена травма грудей стоїть в прямому причинному зв`язку з його смертю. Описана вище тупа закрита травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Вищезазначена закрита тупа травма грудей могла утворитися внаслідок дії на передню поверхню груді (область проекції грудини) тупих твердих предметів, вектор сили яких був спрямований у напрямку спереду назад (відносно передньої поверхні тіла), що призвело до прямих переломів грудини та непрямих двобічних переломів ребер. Характер травми, встановленої при експертизі трупа, не виключає можливості скоєння ОСОБА_13 цілеспрямованих рухів впродовж відносно тривалого часу після отримання травми.

Сторона обвинувачення кваліфікувала дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 01.07.2024 через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення з 15.07.2019 до 17.07.2019 включно. Також просить стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта та вирішити питання про заходи забезпечення кримінального провадження, а також долю речових доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд безпідставно визнав недопустимими висновок судово-медичного експерта та відомості, отримані у ході слідчого експерименту за участі обвинуваченого (на той час підозрюваного) ОСОБА_7 . Зазначені докази у сукупності із показаннями самого обвинуваченого та допитаних свідків цілком доводять обґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених у ній та просив задовольнити у повному об`ємі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи висновки суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого цілком правильними.

Потерпіла ОСОБА_9 також просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, повторно дослідивши обставини кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, зазначені норми закону місцевим судом дотримані, а висновки про недоведеність винуватості особи ґрунтуються на сукупності та оцінці досліджених доказів.

За клопотанням прокурора відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження та дійшов наступних висновків.

Висновки щодо допустимості судової медичної експертизи.

Місцевий суд, вважаючи недопустимим доказом висновок судово-медичного експерта від 12.08.2019 за № 69 (т. 2, а. п. 66-70) виходив з того, що така експертиза була розпочата 15.07.2019, натомість ухвала слідчого судді про її призначення постановлена лише 16.07.2019 (т. 2, а. п. 64-65), тобто експертиза розпочалась до ухвалення судового рішення про її призначення.

Оцінюючи допустимість зазначеного доказу суд виходить з висновків, викладених у Постанові Великої палати Верховного Суду від 30.08.2022 у справі № 756/10060/17. Зокрема Суд зазначив, що відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Виходячи з наведеного суд може визнати дані висновку експертизи недопустимими доказами лише за умови, якщо призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи призвела до порушення прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією або Конституцією України. У разі визнання даних висновку експерта недопустимими доказами у зв`язку з призначенням експертизи таким слідчим, суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося.

Повертаючись до зазначеної експертизи суд констатує, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 13.07.2019 за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з виявленням трупа ОСОБА_11 без ознак насильницької смерті (т. 1, а. п. 97).

Цього ж дня (13.07.2019) труп ОСОБА_11 було направлено для дослідження (розтину) відповідно до розділу ІІІ «Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини», затвердженому Наказом № 807/1193/279, що діяв на момент скоєння кримінального правопорушення (т. 2, а. п. 175). У процесі розтину були встановлені ознаки насильницької смерті, що стало підставою для звернення слідчого 15.07.2019 з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи для встановлення причини смерті відповідно до п. 5 розділу IV вказаного Порядку, яке 16.07.2019 було розглянуто слідчим суддею та задоволено.

Таким чином формальне недотримання процедури призначення експертизи у цьому провадженні не вплинуло на правильність висновків цієї експертизи та не свідчить про недопустимість цього доказу у розумінні ст. 86, 87 КПК України.

Висновки щодо допустимості слідчого експерименту.

Що стосується недопустимості протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного від 17.07.2019 у зв`язку з відсутністю відеофіксації (т. 2, а. п. 147-148), суд приходить до наступних висновків.

За встановленим кримінальним процесуальним законом (ст. 240 КПК) порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту.

Місцевий суд дослідив як протокол, так і наданий прокурором відеозапис проведення слідчого експерименту із підозрюваним від 17.07.2019 та встановив, що зазначена слідча дія проводилися за участю понятих, захисника. Підозрюваний добровільно, без будь-якого примусу з боку слідчого показував на місці та надавав пояснення з приводу вчинених ним дій, жодних зауважень або скарг від учасників не надходило.

При цьому суд наголошує, що за змістом ч. 2 ст. 240 КПК України під час проведення слідчого експерименту може проводитись фото та відеозйомка, проте кримінальний процесуальний закон не вимагає обов`язкової відеофіксації цієї слідчої дії, натомість такий відеозапис є лише додатком до протоколу.

З огляду на викладене докази, отримані в ході цієї слідчої дії слід визнати допустимими.

Висновки щодо недоведеності винуватості особи у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема ст. 121 КК України встановлює кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Об`єктивну сторону зазначеного злочину утворюють діяння (дія або бездіяльність), наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, а також причинний зв`язок між зазначеними діяннями та наслідками.

Із наданих обвинуваченим ОСОБА_7 показань установлено, що він досить часто ходив до потерпілого ОСОБА_14 , ночував в нього кілька разів, через те що останньому йому потрібен був догляд, він то голову розбив, то ногу зламав. Також часто спостерігав у ОСОБА_15 п`яні компанії, через що неодноразово приїжджали працівники поліції. В один із днів з ОСОБА_15 вони повечеряли, він пив пиво, сказав тост «За загиблих в АТО», а ОСОБА_16 . Вони посварилися десь о 21:30 - 22:00 год., він пішов додому посварився з жінкою, вона не пустила його додому. В п`ятницю, суботу та неділю був у мами, а в понеділок за ним приїхали працівники поліції. Він розказав працівникам поліції, що вони з ОСОБА_15 сиділи за столом, він спиною до балкону, а ОСОБА_15 через стіл зліва від нього. ОСОБА_15 пив горілку, а він пив пиво, ОСОБА_15 напився, вони обидва привстали. ОСОБА_15 вилив зі стакана горілку йому в очі, після чого він за плечі штовхнув, посадив ОСОБА_15 на місце та сказав заспокойся. Наступного дня в четвер він дзвонив ОСОБА_15 , питав як він, говорили нормально, він сказав ОСОБА_15 , що зараз в мами.

Потерпіла ОСОБА_9 надала показання про те, що обвинувачений був у її покійного брата у середу 10-го числа, а наступного дня поїхав до своєї матері, де пробув до кінця вихідних. В четвер вона заходила до брата, принесла йому цигарки, він був тверезим, а в п`ятницю десь о 22 годині вона приготувала їсти, принесла йому. ОСОБА_15 їй не відчиняв, двері сама відкрила, вони були не замкнені, ОСОБА_15 був п`яний, сварилася, скільки будуть ще ці п`янки, він матюкався на неї. Вона розвернулась і пішла. В суботу на столі була попільничка, присунуті стільці та в іншому місці подушки. Працівників поліції вона викликала в суботу зранку. Клімова застала померлим на ліжку вкритим. Вона постійно відвідувала ОСОБА_15 , він був її двоюрідним братом, він жив у свого рідного племінника в квартирі і він просив дивитися за ним. Приблизно 2-3 рази на тиждень приходила до ОСОБА_15 , чоловік (обвинувачений) також часто ОСОБА_15 відвідував. Потерпілий не міг себе обходити через хвору ногу і часто зловживав спиртним. В квартирі прибирав її чоловік ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_18 надав показання про те, що часто ходить за продуктами в магазин «Прометей». З померлим ОСОБА_19 були знайомі, оскільки проживають через дорогу один від одного. 12-го липня на свято «Петра й ОСОБА_20 » він приїхав на площу з дружиною за продуктами. Перейшов на іншу сторону дороги, побачив коло «Прометея» лежить людина, у якій він впізнав ОСОБА_15 . Останній був п`яний, лежав на боку, біля нього знаходилась недопита пляшка горілки. Він запитав, чи потрібно викликати швидку і допомогти йому чимось, на що ОСОБА_15 відповів, що не потрібно. ОСОБА_15 у розмові йому повідомив, що його побили якісь хлопчики за цигарки. Крові видно не було. Він пішов, ОСОБА_15 далі залишився лежати. Про смерть ОСОБА_15 дізнався десь через місяць від ОСОБА_21 . Неодноразово бачив, як обвинувачений купляв продукти для ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_22 показав, що потерпілий ОСОБА_11 проживав неподалік від нього та може охарактеризувати останнього як особу, яка зловживала спиртними напоями. До потерпілого іноді приходили обвинувачений з дружиною, які прибирали у помешканні. Також до потерпілого приходили різні особи, які також розпивали у нього вдома спиртні напої. Жодних криків та сварок у будинку потерпілого він не чув, а востаннє бачив ОСОБА_15 приблизно до 2-3 дня д смерті.

Із повторно дослідженого висновку експерта від 12.08.2019 за № 69 установлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 встановлена наявність наступних ушкоджень: а) зовнішніх: синців на передній поверхні грудей; б) внутрішніх: подвійного прямого перелому грудини з вираженими ознаками при життєвості; двобічних непрямих переломів ребер: ІІІ-УІІ справа і ІІ-ІУ зліва з вираженими ознаками при життєвості; помірних ознак забою серця. Поруч з вищевказаними ушкодженнями, при судово-гістологічній експертизі шматочків внутрішніх органів з трупа ОСОБА_11 встановлена наявність ознак наростаючої гіпоксії у вигляді гострої альвеолярної емфіземи, набряку в паренхімі легень, набряку головного мозку. Окрім того, судово-гістологічною експертизою встановлено, що морфологічні зміни у крововиливах навколо ушкоджених ребер відповідають давності їх утворення приблизно в 1 добу. При судово-токсикологічній експертизі в крові та в сечі з трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентраціях відповідно: 3,4 о/оо в крові та 4,5 о/оо в сечі. При судово-токсикологічній експертизі в крові та в сечі з трупа ОСОБА_11 наркотичних речовин не виявлено. Системний аналіз даних, отриманих при експертизі трупа ОСОБА_11 , в сукупності з даними судово-гістологічної та судово-токсикологічної експертиз об`єктів з трупа ОСОБА_11 дозволяють зробити висновок про те, що найвірогіднішою причиною смерті ОСОБА_11 явилася тупа закрита травма грудей: подвійний прямий перелом грудини та множинні двобічні непрямі переломи ребер справа та зліва, отримані на тлі значної алкогольної інтоксикації. В своєму перебігу вищезазначена травма грудей ускладнилась наростаючою гіпоксією та легенево-серцевою недостатністю з послідуючим набряком головного мозку (на тлі гіпоксії), що і явилося безпосередньою причиною смерті. Таким чином, отримана ОСОБА_11 вищезазначена травма грудей стоїть в прямому причинному зв`язку з його смертю. Вищезазначена закрита тупа травма грудей могла утворитися внаслідок дії на передню поверхню грудей (область проекції грудини) тупих твердих предметів, вектор сили яких був спрямований у напрямку спереду назад (відносно передньої поверхні тіла), що призвело до прямих переломів грудини та непрямих двобічних переломів ребер. Характер травми, встановленої при експертизі трупа не виключає можливості скоєння ОСОБА_11 цілеспрямованих рухів впродовж відносно нетривалого часу після отримання травми. Сукупний характер ушкоджень та дані судово-гістологічної експертизи дозволяють припустити, що вищезазначені ушкодження могли бути отримані ОСОБА_11 приблизно за 1 добу до моменту настання його смерті. Дані, отримані при вивченні трупних явищ дозволяють припустити, що смерть ОСОБА_11 настала не менш, ніж за 36 годин до часу дослідження трупних явищ. Описана вище тупа закрита травма грудей має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 будь-яких тілесних ушкоджень для самооборони (за локалізацією), так само будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для волочіння тіла не встановлено. При судово-токсикологічній експертизі в крові та в сечі з трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентраціях відповідно: 3,4 о/оо в крові та 4,5 о/оо в сечі. Вказана кількість етилового спирту в крові з трупа покійного, у живих осіб, у відповідності до офіційної таблиці відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Більша кількість етилового спирту в сечі вказує на те, що смерть ОСОБА_11 настала в період виведення алкоголю з організму.

Таким чином сукупність повторно досліджених доказів дозволяє дійти висновку про те, що ввечері 10.07.2019 між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 під час вечері відбувся конфлікт, в ході якого обвинувачений заспокоював потерпілого та штовхнув останнього, посадивши на стілець. Починаючи з наступного дня 11.07.2019 до 14.07.2019 він перебував за межами місця проживання. При цьому з показань свідка ОСОБА_18 установлено, що 12.07.2019 під час розмови з потерпілим ОСОБА_11 останній повідомляв про заподіяння йому тілесних ушкоджень групою осіб.

Такий розвиток подій відповідає часу, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, зазначених у висновку судової медичної експертизи № 69 від 12.08.2019.

Суд звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Натомість як установлені місцевим судом, так і апеляційним судом в ході повторного дослідження обставин провадження фактичні обставини не дають підстав вважати доведеним, що між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та наслідками у виді тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 існує причинний зв`язок.

Такі обставини виключають доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням, внаслідок чого висновки місцевого суду про невинуватість ОСОБА_7 слід визнати законними та обґрунтованими.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 01 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000342, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.07.2019 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: