справа № 165/2855/24
провадження №1-кп/165/198/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18 вересня 2025 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),
представника потерпілого ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
встановив:
17 грудня 2021 року близько 17 години 30 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA» модель «CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч вимогам п.п. 2.3 (б, д), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), рухаючись у місті Нововолинськ Володимирського району Волинської області по вулиці Луцькій біля зупинки громадського транспорту, яка знаходиться поблизу повороту на вул. Коцюбинського, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не оцінив дорожню обстановку, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля в момент виявлення руху пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перетинали проїзну частину дороги справа наліво відносно руху автомобіля по вищевказаному пішохідному переході, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження: чисельна поєднана травма тіла: черепно-мозкова травма: гематома на волосяній частині в правій тім`яній ділянці, лінійні переломи черепа, які починаються на лусці потиличної кістки справа та продовжуються на праву тім`яну кістку, на основу черепа до піраміди обох скроневих кісток до турецького сідла клиновидної кістки, крововилив під м`якою мозковою оболонкою обмежено-дифузного характеру в ділянці потиличних звилин правої півкулі, плямистого характеру крововиливи з забиттям тканини мозку в ділянках полюсів обох півкуль та в ділянках базальної поверхні скроневих звилин лівої півкулі мозку, геморагічні крововиливи розташовані ланцюжком в глибині півкуль по одній умовній лінії від потиличних звилин правої півкулі до лобно-скроневих звилин лівої півкулі, забита рана в тім`яній ділянці з крововиливом в оточуючі тканини, синець на лобі зліва; травми грудної клітки: перелом тіла грудини, двобічні переломи ребер 2-8 по умовним середнім аксилярним лініям з крововиливами в оточуючі м`які тканини, вогнищеві крововиливи під плеврою легень та в корені легень; крововиливи в навколониркову клітковину обох нирок; травми тазу: закриті переломи лобкових та сідничних кісток з обох сторін, перелом крижової кістки, розходження симфіза з крововиливами в м`які тканини тазу всього тазового кільця; травми верхніх кінцівок: синець на лівій руці в нижній третині плеча, проекції ліктьового суглобу, на передпліччі, закритий перелом ліктьової кістки у верхній третині, синець на лівій кисті, синець в проекції правого ліктьового суглобу, на правій кисті; травми лівої ноги: чисельні, зливного характеру синці на лівому стегні та гомілці по зовнішній поверхні; відкритий вивих кісток лівої гомілки з раною в підколінній ямці. Смерть ОСОБА_8 настала від шоку внаслідок отриманої чисельної, поєднаної тупої травми тіла.
Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 2.3 (б, д), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України,а саме:
п. 2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 2.3 (д) -для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Прокурор, потерпілий, його представник, обвинувачений та захисник в судовому засіданні вважали за можливе розглянути зазначене кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
За таких обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та дослідженням характеризуючих матеріалів. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом встановлено, що наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.
Оцінивши в сукупності всі докази у справі, в межах обраного обсягу та порядку, суд поза розумним сумнівом, вважає, що ОСОБА_7 винний у вчиненні необережних дій, які полягають в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого і кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України .
Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, ту обставину, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин, вчинений з необережності, особу обвинуваченого, а саме: ставлення ОСОБА_7 до скоєного ним злочину, який усвідомив неправомірність вчиненого ним діяння і критично оцінює скоєне, готовий нести відповідальність, щиро шкодує про вчинене, розуміє, що наслідки його діяння, є непоправними, але просить потерпілого вибачити йому, і готовий відшкодовувати завдану єдиному синові загиблої, внаслідок ДТП ОСОБА_8 , матеріальну і моральну шкоду, з врахуванням реальних фінансових можливостей з виконанням взятих на себе зобов`язань протягом певного періоду часу.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_16 , визначених ст. 67 КК України, не встановлено.
ОСОБА_7 , не перебуває на обліку у нарколога, психіатра. При цьому суд враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який тривалий час перебуває на диспансерному обліку у лікаря уролога, має єдину нирку, на якій 22.05.2025 проведено лапароскопічну рецекцію новоутвору. Він потребує нагляду лікаря онколога та періодичних медичних оглядів, що підтверджено документально.
Обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, тривалий час працює на керівній посаді ТОВ «Кроноспан УА», як по місцю проживання, так і по місцю роботи характеризується виключно позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина 2011 року народження, дружину, яка є домогосподаркою та періодично проходить стаціонарне лікування з приводу захворювання підшлункової залози, діагностуванням цукрового діабету та синдрому вертебро-базилярної артерії, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах ч. 2 ст. 286 КК України.
Вирішуючи питання про необхідність призначення альтернативного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України суд враховує таке.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку. Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 10.08.2021, справа № 137/807/20.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018, справа № 361/2704/16-к, санкція ч. 2 ст. 286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду, як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки це покарання у санкції носить альтернативний характер і не є обов`язковим для застосування судом.
З урахуванням даних про обставини вчинення злочину, беручи до уваги грубе порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, зокрема декількох пунктів ПДР України, що знаходяться у прямому причинному зв`язку із причиною ДТП і настанням наслідків, а саме смерті потерпілої, особу обвинуваченого, зокрема його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, виключно критичне ставлення до наслідків своїх дій, принесення вибачення потерпілому та надання матеріальної допомоги, а також враховуючи суспільну небезпечність діяння, думку сторони потерпілого, суд дійшов до переконання про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Разом з тим, враховуючи думку потерпілого, доводи захисника та обвинуваченого, його законослухняну поведінку після вчинення кримінального правопорушення по даний час, зважаючи на те, що ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності, має позитивну характеристику за місцем роботи та проживання, активно вживав заходів до спілкування з потерпілим, частково відшкодував йому завдану шкоду та має чітку позицію і наміри на продовження такого відшкодування, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе та необхідне призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України та встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, що є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.
Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Стосовно розміру компенсації моральної шкоди, заявленої у позові, суд виходить з такого.
Питання щодо процесуальних витрат у провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України. За проведення: судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/103-22/305-ІТ від 11.03.2022 - 2745 гривень 92 копійки; судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/103-22/1219-ІТ від 17.03.2022) 1372 гривні 96 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/103-22/1988-ІТ від 29.04.2022)- 2745 гривень 92 копійки; комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи (висновок експерта № 24/СЕ-19/103-22/3416-ІТ від 25.05.2022 - 3432 гривні 40 копійок;судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № 2345 від 28.09.2022) - 5663 гривні 10 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № 247-Е від 12.05.2023) 9559 гривень 20 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № 3323-Е від 26.10.2023) - 1949 гривень;судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/103-24/4582-ІТ від 10.04.2024) 9087 гривень 36 копійок Витрати на залучення експертів становлять всього 55 643 гривень 22 копійки, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави.
Питання про скасування арешту майна в частині заборони розпорядження автомобілем марки «TOYOTA» модель «CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання під письмову розписку ОСОБА_7 на виконання ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року, якою скасовано арешт на транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , суд вирішує відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.
Питання щодо речових доказів, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, суд
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 - особисте зобов`язання, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 24 грудня 2021 року в частині заборони розпорядження автомобілем марки «TOYOTA» модель «CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати.
Речові докази: автомобіль марки «TOYOTA» модель «CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , які 18 червня 2024 року передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишити у його власності.
Речові докази: уламки пластмаси чорного кольору. Які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1(м.Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області знищити.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_17