У Х В А Л А

19.09.2025 Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , старшого державного виконавця ОСОБА_4 , стягувачки ОСОБА_5 , розглянувши подання головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4 про примусовий привід боржника ОСОБА_6 ,

установив:

Головний державний виконавець ОСОБА_4 звернулась до суду із поданням, в якому просила вирішити питання про привід боржника ОСОБА_6 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Свої вимоги обґрунтувала тим, що на виконанні в Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 73096184 з примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 1-кп/357/178/14 від 12.10.2023 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 261183,41 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що боржник фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , місцезнаходження його відоме, однак за викликом державного виконавця, не з`явився, пояснень щодо неявки не надав.

Учасники у судовому засіданні подання підтримали.

Проаналізувавши матеріали подання, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошується за місцем виконання рішення або останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Одночасно в матеріалах подання відсутні докази того, що державний виконавець вживав заходів для встановлення поважності причин неявки боржника.

Окрім того, у поданні державним виконавцем не зазначено дату та час, на які необхідно здійснити примусовий привід боржника, не вказано, для яких саме виконавчих дій чи інших заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», необхідна присутність боржника.

Привід за своєю природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи за для забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилася без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття.

Аналіз вказаних положень дозволяє зробити висновок про можливість застосування примусового приводу до боржника лише в разі його належного повідомлення про необхідність явки до виконавчої служби та ухилення належним чином повідомленого боржника від явки.

Оцінивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що підстави для застосування до боржника примусового приводу відсутні, оскільки державним виконавцем не надано суду достатніх і достовірних доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження та виклик, однак свідомо, навмисно, без поважних причин не прибув до державного виконавця, що свідчило б про його пряме ухилення від явки до державного виконавця та навмисне невиконання судового рішення.

За таких підстав, суд вважає подання державного виконавця про примусовий привід боржника передчасним, а відтак необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відмова у задоволенні подання про примусовий привід боржника не перешкоджає повторному зверненню виконавця до суду з поданням у випадку доведення необхідності застосування судом до боржника примусового приводу, з зазначенням у поданні, серед іншого, дати та часу, на які необхідно виконати органами поліції примусовий привід.

Керуючись ст.353,438 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні подання головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4 про примусовий привід боржника ОСОБА_6 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.