ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3705/25 Справа № 212/7495/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

23 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Покровського районного суду м. Кривий Ріг від 21 листопада 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_6 , до 19 січня 2026 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Покровського районного суду м. Кривий Ріг від 21 листопада 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_6 , до 19 січня 2026 року включно. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання.

На зазначену ухвалу суду захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Покровського районного суду м. Кривий Ріг від 21 листопада 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або, як альтернативу визначити розмір застави. Захисник наголошує, що обвинувачений ОСОБА_6 у лютому 2025 року був травмований та прооперований, потребує належного лікування, яке неможливо забезпечити в умовах тримання під вартою, у зв`язку з чим сильно погіршилось здоров`я. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має позитивну характеристику з місця утримання, є єдиним сином, що доглядає хворого батька, тоді як брат перебуває у зоні бойових дій. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно продовжив йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки всі ризики, на які посилається прокурор в своєму клопотанні, є недоведеними.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції до 19.01.2026 року включно,без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321 КК України, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду.

Колегія суддів вважає, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , а саме ризик переховуватися від суду, ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, ризик вчинення ними інших кримінальних правопорушень, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на теперішній час продовжують існувати.

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків, з метою відмовити останніх від наданих раніше показань, оскільки свідки судом не допитані.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується в тяжкому та особливо тяжкому злочині, а отже усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання винуватим, може спонукати останніх переховуватись від суду.

Колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Захисником під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_6 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченого та те, що обвинувачений позбавлений необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

На підставі п. 4, п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні, всі доводи апеляційної скарги захисника були предметом розгляду в суді І інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду м. Кривий Ріг від 21 листопада 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: