УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаргу мотивовано тим, що 26 листопада 2025 року під час судового засідання з розгляду справи №127/31474/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2025 року за участю ОСОБА_3 в режимі відеоконференції з Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» ОСОБА_3 усно, в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до прокурора Вінницької обласної прокуратури - ОСОБА_5 і повідомив про вчинення начальником відділення соціально-психологічної служби названої пенітенціарної установи - майором внутрішньої служби ОСОБА_6 злочину, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України, та суддями Вінницького апеляційного суду - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочину, передбаченого частиною другою статті 374 цього Кодексу. Однак, ОСОБА_3 зазначає, що прокурором ОСОБА_5 його заява про вчинення кримінального правопорушення була проігнорована та залишена без належного реагування.

Враховуючи викладене ОСОБА_3 просив суд зобов`язати уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 про вчинення злочину від 26.11.2025.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, додатково зазначив, що під час судового розгляду справи за №127/31474/25 він усно заявив прокурору ОСОБА_5 про вчинення злочину, яку мотивував тим, що майор внутрішньої служби ОСОБА_6 вчинив неправомірні дії щодо внесення відомостей до висновку про можливість його УДЗ та ступеня його виправлення. На запитання суду повідомив, що письмової заяви про вчинення злочину за викладених вище обставин не подавав, вважає, що усного повідомлення прокурору достатньо для внесення відомостей до ЄРДР.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення вимог скарги заперечував, просив в задоволенні вимог скарги відмовити, оскільки дана скарга є необґрунтованою, адже жодної заяви про злочин за вказаними обставинами від ОСОБА_3 на адресу Вінницької обласної прокуратури не надходило, а на даний час ОСОБА_3 повідомляє все нові і нові факти, які між собою ніяким чином не пов`язані.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

Судом встановлено, що 26 листопада 2025 року ОСОБА_3 під час судового розгляду справи за №127/31474/25 усно заявив прокурору ОСОБА_5 про вчинення неправомірних дій начальником відділення соціально-психологічної служби названої пенітенціарної установи - майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , а саме вказував на вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України, та суддями Вінницького апеляційного суду - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочину, передбаченого частиною другою статті 374 цього Кодексу.

Однак, як зазначає ОСОБА_3 , уповноваженими особами Вінницької обласної прокуратури, не внесено відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його усною заявою від 26.11.2025 про злочин, тому він не погодившись з такою бездіяльністю подав до суду скаргу, в якій просив суд зобов`язати уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 про вчинення злочину від 26.11.2025.

Визначаючись щодо обґрунтованості скарги суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, з поміж іншого, рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, а саме бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини першої статті 9 КПК України на керівника органу досудового розслідування покладений обов`язок неухильно додержуватись вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Системний аналіз положень наведених норм законодавства свідчить про те, що підставами для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, підтверджують реальність конкретної події злочину, яка має бути очевидною і не викликати сумнівів. Тобто сама заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей до ЄРДР та для початку досудового розслідування і вказана заява (повідомлення) має містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до п. 2 глави 1 Розділу ІІ «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду. Зокрема в постанові від 20 квітня 2023 року у справі № 373/18/23 Верховний Суд вказав, що системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 при розгляді справи №818/1526/18 зазначила, що, саме у межах процедури оскарження бездіяльності, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, підставою для початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та можуть бути перевірені у кримінально-процесуальному порядку, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Суд звертає окрему увагу на ту обставину, що будь-яких заяв від 26.11.2025 про вчинення злочину до Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 не подавав, зазначену обставину заявник скарги підтвердив в судовому засіданні. ОСОБА_3 вважав, що усного повідомлення про вчинення злочину прокурору в судовому засіданні достатньо для внесення відомостей до ЄРДР.

Однак суд зазначає, що виступ ОСОБА_3 в суді, під час розгляду іншої справи, з висловлення різних доводів з тотальної несправедливості всіх уповноважених осіб, які приймають участь у різних провадженнях, та в силу службової діяльності виконують ті чи інші функціональні обов`язки, з характером, формами та обсягом яких не згоден заявник ОСОБА_3 , не може розцінюватись, як заява про вчинення злочину.

Також суд констатує, що посилання ОСОБА_3 на ст. 214 КПК України, а саме на те, що прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування, не може вказувати на безальтернативний обов`язок прокурора вносити відомості до ЄРДР, оскільки в будь якому випадку прокурор має здійснити розумну оцінку висловлених доводів та прийти до переконання, що повідомлені відомості є достатніми для висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, які (відомості) підлягають перевірці в ході досудового розслідування.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Суд звертає окрему увагу на ту обставину, що в судовому засіданні ОСОБА_3 постійно зазначав все нові і нові факти, зазначив осіб, які на його думку вчинили злочин, зокрема серед переліку осіб зазначив суддю Вінницького міського суд ОСОБА_10 , а також суддів апеляційного суду, однак не зазначає, які саме злочини вони вчинили та в чому полягають їх протиправні дії.

Зі змісту скарги судом встановлено, що суб`єкт звернення зазначає: «……Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_10 від 2 грудня 2024 року у справі № 127/2311/24, провадження № 1 -в/127/37/24 відмовлено в задоволенні мого клопотання про визнання незаконним і скасування Протоколу № 9. При цьому судове слідство фактично не проводилося, а дана ухвала є не просто незаконною, а реально злочинною, оскільки постановлена умисно всупереч Конституції і законів України.

Зі свого боку судді ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , переглядаючи вищезазначену ухвалу судді ОСОБА_10 за моєю апеляційною скаргою, своєю ухвалою від 26 листопада 2025 року залишили її без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін, проігнорувавши мої доводи по суті апеляційної скарги, з метою приховати стверджуваний мною факт фальшування майором внутрішньої служби ОСОБА_6 . Протоколу № 9. На моє переконання, ці злочини вчинені на замовлення Вінницької обласної прокуратури, яка була зобов`язана забезпечити режим законності при прийнятті Протоколу № 9.

Зокрема, були проігноровані «мой» доводи про: порушення судом першої інстанції мого права на захист (ігнорування моїх клопотань про безпосередню участь у судовому засіданні); нескладення психологічної характеристики на мене та невизначеність моїх психологічних критеріїв (непроведения психодіагностики та психолого-педагогічого вивчення); непроведения зі мною соціально-виховної та психологічної роботи; неведения Щоденника індивідуальної роботи зі мною; відсутність у адміністрації Установи даних, на підставі яких визначається ступень виправлення засудженого за встановленою методикою; нескладення індивідуального плану виправлення та ресоціалізаціїї; законодавчу невизначеність повноважень органу з питань пробації на час прийняття Протоколу № 9; безпідставне незастосування до мене заходів заохочення відповідно до вимог частини першої статті 130 Кримінально-виконавчого кодексе України.

Крім того, судді ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 належним чином не відреагували на ненадання майором внутрішньої служби ОСОБА_6 чітких, конкретних відповідей на поставлені мною запитання по суті справи (див. Додаток 3), щоб унеможливити встановлення обставин, що мають значення для справи та свідчать на користь моєї правоти. Тобто вказані судді свідомо підіграли майору внутрішньої служби ОСОБА_6 та залишили поза увагою факти надання останнім завідомо неправдивих показань……..»

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, незгода заявника скарги з процесуальними діями та рішеннями наведених суддів, не може бути підставою внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ч. 2 ст. 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь період обіймання ними посади судді.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2008 №8, втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Окрім цього, означені положення кореспондуються з правовою позицією, викладеною в рішенні ЄСПЛ у справі Салов проти України від 06 вересня 2005 року, де вказується, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні ЄСПЛ Брумареску проти Румунії.

Здебільшого, особи, що подають скаргу на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про можливі вчинення злочинів суддею, у своїй заяві виказують фактичну незгоду з прийнятим процесуальним рішенням судді.

Проте, зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою такого роду, де фактично заявником висловлюється у такий спосіб незгода з прийнятим процесуальним рішенням судді, прямо суперечить ст. 126 Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та не відповідає практиці ЄСПЛ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 не свідчить про наявність в діях (бездіяльності) уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури протиправної бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР по усній заяві ОСОБА_3 від 26.11.2025.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини викладені в скарзі ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 214, 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві ОСОБА_3 від 26.11.2025 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя