Справа № 212/8055/23
У Х В А Л А

іменем України

07 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Покровського районного суду міста Кривого Рогу в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

у кримінальному провадженні № 0001040 від 20.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

В закритому судовому засіданні брали участь:

прокурор ОСОБА_4 ,

малолітня потерпіла - ОСОБА_5

законний представник малолітньої потерпілої - ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_7 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави, посилаючись на те, що на теперішній час зменшились, але продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та надав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із забороною залишити своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , або ж у випадку неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, визначити розмір застави, у мінімально можливому розмірі. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 тривалий час утримується під вартою, та під час судового розгляду належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, тому вважає заявлені прокурором ризики не доведені, а також послався на данні про особу обвинуваченого, відповідно до яких ОСОБА_3 є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному диспансері та під наглядом лікаря-нарколога не перебував, на момент взяття під варту був офіційно працевлаштований.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора за необґрунтованістю та просив задовольнити клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, з підстав наведених захисниками, та просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 з 21.07 2023 року перебуває під вартою, у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2023 року, який в подальшому неодноразово продовжувався; та ухвалою суду від 12.09.2025 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 10 листопада 2025 року включно.

При цьому закінчити розгляд справи в межах застосованого строку запобіжного заходу, з об`єктивних причин, не представляється можливим, враховуючи, що в судовому засіданні 01.10.2025 року розпочато допит малолітньої потерпілої стороною обвинувачення, з дотриманням часу, визначеного ч. 2 ст. 226 КПК України, який був продовжений в судовому засіданні 09.10.2025 року, під час якого допит малолітньої потерпілої розпочато стороною захисту, та продовжено 07.11.2025 року, під час якого, під час допиту малолітньої потерпілої обвинуваченим, потерпіла після години її допиту, після перерви, відмовилась продовжувати надавати показання, але обвинувачений наполягав на продовжені її допиту, посилаючись на те, що він має ще багато запитань до малолітньої потерпілої, у зв`язку з чим судом було оголошено перерву.

Отже, у суду наявні об`єктивні причини для відкладення судового засідання, в тому числі з метою дотримання права обвинуваченого на допит потерпілої.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що по зазначеному кримінальному провадженню, згідно встановленого порядку, досліджено письмові докази, допитано законного представника малолітньої потерпілої, допитано 8 свідків, з яких четверо неповнолітніх, але допит малолітньої потерпілої ще триває, та триває саме за клопотанням обвинуваченого, та не допитано інших свідків сторони обвинувачення, що свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризику незаконного впливу на малолітню потерпілу, її законного представника та недопитаних свідків сторони обвинувачення.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, тобто, у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, вчинені членом сім`ї, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тобто в даному випадку, на переконання суду, тяжкість обвинувачення у сукупності з наведеними вище обставинами, свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик втечі, який не можливо відвернути без продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, суд зазначає, що потерпілою по зазначеному кримінальному провадженню є малолітня особа, яка протягом тривалого часу була членом сім`ї обвинуваченого, та враховуючи, що інкримінований обвинуваченому злочин, є насильницьким, направленим проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, тобто має значну ступінь суспільної небезпеки.

Згідно наявних в кримінальному провадженні матеріалів про особу обвинуваченого, ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, які на теперішній час проживають з матір`ю та зареєстровані так само, як і обвинувачений в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ; з матір`ю малолітньої потерпілої обвинувачений проживав однією сім`єю на протязі тривалого часу, але шлюб не реєстрували, при цьому проживали у житловому приміщенні, яке перебувало у користуванні обвинуваченого, в якому він зареєстрований не був, та матеріали справи не містять доказів на підтвердження підстав користування зазначеним житловим приміщенням, та не містять відомостей про перебування зазначеного житлового приміщення у власності обвинуваченого, що на переконання суду свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати обвинуваченого від переховування від суду.

Крім того, суд зазначає, що стороною захисту було надано довідку з ТОВ «Бетон центр» в якому обвинувачений був офіційно працевлаштований на посаді водія, але згідно вказаної довідки обвинувачений працював у зазначеному товаристві протягом 21 дня, та відповідно наданої характеристики детальну характеристику за такий короткий термін роботи в колективі дати неможливо, що також було предметом дослідження суду під час постановлення попередніх ухвал суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А сам по собі факт відсутності у обвинуваченого судимостей не виключає, у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, можливості застосування судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, звертаючись до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, стороною захисту не надано інших доказів, не наведено інших обставин, які ще не були досліджені, та які могли б вплинути на зміну чи скасування застосованого запобіжного засобу.

За таких підстав, суд вважає, що на теперішній час, встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, ризики не зменшились та продовжують існувати, а саме, ризики визначені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик переховування обвинуваченого від суду з причини тяжкості покарання, яке може бути призначено в разі доведення вини обвинуваченого; та ризик незаконного впливу на малолітню потерпілу та неповнолітніх свідків, які на теперішній час ще не допитані.

Відповідно до п. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом повинно враховуватися, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На підставі викладеного суд, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, його особі, та запобігає ризикам, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого строком на 60 днів.

За таких підстав, клопотання захисників про зміну запобіжного заходу, задоволенню не підлягає, оскільки наведені обставини свідчать про те, що більш м`який запобіжний захід, на теперішній час, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З наведених вище обставин, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, який був вчинений щодо малолітньої потерпілої, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Отже, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194 ,196 - 199, 331, 372, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 січня 2026 року включно.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення .

Повний текст ухвали складений та оголошений 07.11.2025 року о 16-30 годин.

Суддя ОСОБА_1