КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/68/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 392/1815/23 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія 186 (82, 86-1, 141)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурорки ОСОБА_6 ,

переглянула у закритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою прокурорки ОСОБА_7 ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025, якою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не маючого на утриманні дітей, маючого ІІІ групу інвалідності, раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку по місцю проживання,

ВСТАНОВИЛА:

В суд першої інстанції із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000391 від 24.07.2023 стосовно ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, погодженим із прокурором ОСОБА_9 , звернувся старший слідчий СВ ВП № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 .

Органом досудового розслідування пропонувалося застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

За наслідками розгляду клопотання судом першої інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_8 достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №3057-ІХ від 02.05.2023 затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, 23 липня 2023 року близько 20 год, прийшов до торгової зали магазину ТОВ «Копілка» який розташований по вул. Геологів,72А в смт. Смоліне Новоукраїнського району Кіровоградської області, де в останнього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна.

Реалізуючи вказаний злочинний намір, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, 23 липня 2023 року близько 20 год ОСОБА_8 підійшов до стелажів із дитячим харчуванням, де взяв одну пачку молочної сухої суміші «малютка №1 від 0 до 6 місяців» вагою 350 грам, вартістю 104,25 грн., якою відкрито заволодів, а саме підійшов до каси та повідомив, що не буде розраховуватися за неї.

Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_8 завдав ТОВ «Копілка» майнову шкоду на суму 104,25 грн.

В апеляційній скарзі прокурорка просить змінити ухвалу суду першої інстанції, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне застосування закону, що суперечить його точному змісту; доповнити резолютивну частину ухвали зазначенням про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000391 від 24.07.2023 стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, виключити з мотивувальної частини посилання на спрямованість та умисел, мету дій обвинуваченого при вчиненні суспільно небезпечних діянь.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Осудність є однією з ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, іншого хворобливого стану психіки, а тому особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана примусовим заходам медичного характеру.

При цьому, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Умотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Проведеною у межах кримінального провадження судовою психіатричною експертизою встановлено наявність у ОСОБА_8 хронічного психічного захворювання, яким він страждав на час вчинення суспільно небезпечного діяння, а також і на час проведення психіатричної експертизи; він визнаний неосудним.

Тож, із встановленням такого стану особи, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

За таких підстав висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння як наявність умислу та мети, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність.

Також, у резолютивній частині ухвали суду зазначено лише про застосування стосовно ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання, але, як у резолютивній частині. так і у мотивувальній частині тесту ухвали суду відсутні висновки суду про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого. 4 ст. 186 КК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурорки, яка підтримала подану апеляційну скаргу, просила змінити ухвалу суду першої інстанції, з підстав, викладених в мотивувальній частині апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як встановлює ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Поняття та мета примусових заходів медичного характеру визначаються ст. 92 КК України: примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Як встановлено п. 1) ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КК України: залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно із ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Як рекомендовано положеннями Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 року N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», з огляду на вимоги статей 19, 94 КК, ст. 19

Закону N 1489-III до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних

закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може

бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Як встановлено, ОСОБА_8 вчинено суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом першої інстанції зібраним доказам надано об`єктивної і належної оцінки та, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ніким із сторін, учасників судового провадження не оскаржуються ні висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 вказаного суспільно небезпечного діяння, а ні вид примусових заходів медичного характеру, що застосований судом стосовно ОСОБА_8 .

Разом із тим, як слідує з матеріалів провадження, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 діяв, достовірно знаючи і розуміючи вчинювані суспільно-небезпечні діяння, умисно, реалізовуючи мету і виниклий умисний злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, бажаючи їх настання.

При цьому, як встановлено висновком судово-психіатричного експерта № 448 від 03.10.2023 року ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу, безремісійний перебіг. Маніакальний епізод, який вимагає лікувальних заходів.

За своїм психічним станом ОСОБА_8 не може усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними.

У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати неосудним і він підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України.

ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, а саме надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Зважаючи на означене, колегія судів, визнаючи слушними доводи апеляційної скарги прокурора, зауважує.

Стан осудності особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Оскільки осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності, то особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

У відповідності до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Як встановлено ст. 24 КК України умисел характеризований усвідомленням особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії або бездіяльності), особа передбачала його суспільно небезпечні наслідки.

Тобто, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки:, як от усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності).

Відтак, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету діяння становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Умотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Разом із тим, прояв наведених ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Фактично, із станом неосудності несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованого умислу, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Як йшлося вище, у даній категорії справ підлягає встановленню ряд обставин, таких як: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, не підлягає встановленню винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про встановлення факту вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а, з огляду на те, що умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення, - вони встановлюються лише щодо осудної особи.

З урахуванням наведеного вище, висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_8 мотиву, усвідомлення, умислу та мети, не відповідають положенням закону про кримінальну відповідальність.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, резолютивна частина судового рішення не має залишати можливостей для тлумачення її змісту варіативно, тобто, має бути чіткою, однозначною і не припускати кількох варіантів розуміння й тлумачення, має містити чіткі вказівки і висновки суду.

Отже, заслуговують на увагу твердження прокурора про те, що, з огляду на визнання судом першої інстанції доведеним, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності та постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, суд у резолютивній частині ухвали зазначив лише про застосування примусового заходу медичного характеру і його виду, але не зазначив у зв`язку із чим застосовується такий вид заходу, а саме: у зв`язку із вчиненням ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку про зміну ухвали суду першої інстанції, тим самим задовольняючи апеляційну скаргу прокурорки.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурорки ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку по місцю проживання, змінити в частині визнання судом першої інстанції наявності в діях ОСОБА_8 мети, мотиву та умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння, виключивши із ухвали посилання на їх наявність, та в частині викладення резолютивної частини.

Вважати правильним викладення першого абзацу резолютивної частини ухвали Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 у наступний спосіб: «Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не маючого на утриманні дітей, маючого ІІІ групу інвалідності, раніше не судимого, примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання, у зв`язку із вчиненням ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.».

В іншій частині ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2025 стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу Кропивницького апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4