ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, громадянина України з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.12.2021 вироком Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 (три) місяці. На підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.06.2024 ОСОБА_5 умовно-достроково звільнено від відбування покарання за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22.12.2021 на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць 1 (один) день для проходження військової служби за контрактом,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2025, приблизно з 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 знаходився за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , де спільно з останнім вживав алкогольні напої.

Під час спільного відпочинку ОСОБА_5 побачив у квартирі мобільний телефон марки Samsung A16, білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 4441,33 грн., а також перстень-печатку із золота 583 проби вагою 10,32 г, вартістю 23034 г, які належать ОСОБА_6 , після чого у нього виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону та перстня-печатки, в умовах воєнного стану.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 01.07.2025, приблизно о 04 год. 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , у порушення вимог ст. ст. 41, 68, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи повторно, з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, дочекавшись поки ОСОБА_6 засне та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з квартири мобільний телефон марки Samsung A16, білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 4441,33 грн., а також перстень-печатку із золота 583 проби вагою 10,32 г, вартістю 23034 г, які належать ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 27475,33 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю розкаявся, вказавши причиною протиправної діяльності своє безгрошів`я і бажання здобути швидких засобів до існування.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відповідно до статті 66 КК України, відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд згідно статті 67 КК України, відносить рецидив злочину.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке є тяжким злочином, вчинений умисно,з корисливих мотивів,та особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, раніше неодноразово судимий, дане кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні скоїв в період іспитового строку, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено,що «покарання має наметі не тільки кару,а й виправлення засуджених,а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими,так і іншими особами»,на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення,має бути призначене покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи- воно має буду законним, пропорційним(не становити надмірного тягаря для особи)(справи Балканов проти Росії від 09.06.2005р., Ісмалова проти Росії від 29.11.2007 року), враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,особу обвинуваченого ОСОБА_5 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності,справедливості та індивідуалізації покарання,приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання на певний строк у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень .

При цьому, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбаченим законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив вищевказане кримінальне правопорушення, будучи на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 12.06.2024 умовно-достроково звільнений від відбування покарання за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22.12.2021 на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць 1 (один) день.

У відповідності до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом не відбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч.1ст.71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин,а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений 22.12.2021 вироком Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 (три) місяці.

12.06.2024 на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомир ОСОБА_5 , був умовно-достроково звільненим від відбування покарання на 2 (два) роки 1 (один) місяць 1 (один) день.

Кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , скоїв 01.07.2025, тобто в період іспитового строку.

Таким чином,з урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив нове кримінальне правопорушення до відбуття покарання за попереднім вироком, остаточне покарання йому слід призначити з урахуванням вимог ст. 71 КК України у виді позбавлення волі.

Підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за правилами ст. 69 КК України - відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати по справі суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 , на підставі ст.124 КПК України.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 373-376, 374, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання частково не відбутої частини покарання за вироком Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст.186 КК України від 22.12.2021, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття ОСОБА_5 рахувати з дня застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 15.07.2025.

Речові докази: DVD-R- диски - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 1 337 (одну тисячу триста тридцять сім) гривень 10 копійок за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-25/42748-ТВ від 10.07.2025.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1