Справа № 639/6216/18
Провадження № 1-кп/639/24/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002916 від 09.12.2016, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сватове Луганської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, пенсіонера за віком, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю сторін та інших учасників судового провадження:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілого - директора ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_14 ,

представника потерпілого ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» - адвоката ОСОБА_15 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом обману, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, вступив у попередню змову з невстановленими під час досудового розслідування особами та вчинив злочин проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 , дізнавшись, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРІНВЕСТ 3000» (далі за текстом - ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000») має необхідність перевезення вантажу з заводу ТОВ «Ельбор», який розташований у місті Боровичі Новгородської області Російської Федерації до міста Харкова, а також те, що ФОП ОСОБА_19 відповідно до договору-доручення №11/2016 від 29.11.2016 надає вказаному товариству транспортно-експедиторські послуги, маючи на меті реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, використовуючи документи фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 (далі за текстом - ФО-П ОСОБА_20 ), який зареєстрований як суб`єкт господарювання, що здійснює транспортні перевезення, та який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_7 , знаходячись в місті Ужгороді Закарпатської області, увів ФОП ОСОБА_19 та посадових осіб ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» в оману, шляхом повідомлення останнім неправдивих відомостей про здійснення ним вантажних перевезень та 01.12.2016 уклав за місцем фактичного знаходження ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» за адресою: м. Харків, вул. Москалівська (попередня назва - вулиця Жовтневої революції) 167, від імені ФОП ОСОБА_20 з ФОП ОСОБА_19 договір транспортно-експедиційного обслуговування по території України та у міжнародному сполученні від 01.12.2016 №01/12-2016, не маючи на меті фактичного виконання цього зобов`язання та доставку вантажу його власнику - ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000».

У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на заволодіння майном ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» в особливо великих розмірах, діючи спільно та за попередньою змовою із невстановленими під час досудового розслідування особами, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, підробив паспорт громадянина України та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_21 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу DAF TE95XF, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепу фургону-Е FRUEHAUF TX34, д.н.з. НОМЕР_2 , договори оренди ОСОБА_20 вказаного автомобілю-тягача, який належить громадянину ОСОБА_22 , та зазначеного напівпричепу, який належить громадянину ОСОБА_23 , після чого використав ці документи шляхом передачі їх цифрових зображень засобами електронного зв`язку ФОП ОСОБА_19 та ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000», з метою введення їх в оману, та передав вказані оригінали підроблених документів невстановленому досудовим розслідуванням чоловікові, який, використовуючи їх, мав протиправно отримати з заводу ТОВ «Ельбор», розташованого у м. Боровичі Новгородської області Російської Федерації, майно ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000».

Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, вступив у змову з невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, який, використовуючи зазначені підроблені документи, складені за обставин обману договір транспортно-експедиційного обслуговування по території України та у міжнародному сполученні від 01.12.2016 №01/12-2016 і договір-доручення №11/2016 від 29.11.2016, а також автомобіль та напівпричіп із закріпленими підробленими державними номерними знаками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , 02 грудня 2016 року в період часу з 14:01 до 17:18 отримав та вивіз у невідомому напрямку з заводу ТОВ «Ельбор», розташованого у м. Боровичі Новгородської області Російської Федерації, майно ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000», а саме: замки та їх складові, господарські товари, що були придбані ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» на підставі договору поставки № 5 від 09.02.2016, укладеного між останнім товариством та ТОВ «Ельбор», специфікації № 7 від 19.10.2016 до вказаного договору, а також були оплачені на суму 5 461 085,60 російських рублів, що відповідно до курсу НБУ станом на 24.10.2016 складає 2 244 123,91 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 та невстановлені досудовим слідством особи шляхом обману заволоділи зазначеним майном ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» на свою користь, чим завдали юридичній особі збитки в особливо великому розмірі на суму 2 244 123,91 грн.

ІІ. Надані обвинуваченим ОСОБА_7 покази у кримінальному провадженні та позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Пред`явлений цивільний позов ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» також не визнав повністю.

Допитаний у судовому засіданні 09.12.2021 обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, що в 2016 році чоловік на ім`я ОСОБА_24 (прізвище його він не знає) в телефонному режимі зв`язався із ним щодо здійснення перевезення вантажів автомобільним транспортом. В телефонній розмові він попросив ОСОБА_24 знайти йому замовника на перевезення вантажів із міста Москви на територію України, оскільки у нього там був вільний транспорт. ОСОБА_24 допоміг йому зробити завантаження автомобіля та вказане перевезення було виконано. Через деякий час ОСОБА_24 попросив знайти йому транспортну компанію для здійснення іншої перевозки. Хтось із знайомих надав йому мобільний телефон ОСОБА_20 як особи, яка здійснює діяльність із транспортних перевезень, після чого він передав ОСОБА_24 номер телефону ОСОБА_20. Щодо їх подальшого спілкування між собою він більше нічого не знає. Громадянин ОСОБА_20 мав здійснювати перевезення паперу з Московської області на територію України до міста Коростеня Житомирської області. Всі транспортні документи залишилися у ОСОБА_20 . Надалі ОСОБА_20 надав йому ( ОСОБА_7 ) свою електронну пошту, на яку ОСОБА_24 направляв у електронному вигляді документи, які призначалися для ОСОБА_20 . Електронною поштою ОСОБА_20 він користувався всього два рази, один раз - коли надійшла заявка на перевезення паперу з Московської області в Україну. Що було предметом другої перевозки він не знає, про суть домовленості між ОСОБА_24 та ОСОБА_20 йому нічого не відомо. Із чоловіком на ім`я ОСОБА_24 він особисто ніколи не зустрічався, спілкувався з ним виключно по телефону.

При допиті у суді ОСОБА_7 зазначив, що він не вчиняв підроблення будь-яких документів та не причетний до шахрайських дій щодо заволодіння майном ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000».

Під час додаткового допиту у судовому засіданні 23.11.2022 обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, що в мережі Інтернет є сайт міжнародних перевезень «Ларді Транс», в якому є інформація про вільні транспортні засоби та розміщаються заявки на перевезення вантажів. В серпні-вересні 2016 року йому зателефонував ОСОБА_20 та повідомив, що в нього є вільний транспортний засіб та попросив його знайти замовлення для перевезення вантажу, щоб автомобіль не повертався порожнім на територію України. Надалі, через систему «Ларді Транс», він знайшов заявку з номером телефону та адресою електронної пошти харківської експедиційної компанії, вказані відомості він передав ОСОБА_20 . Що відбувалося надалі за цією перевозкою йому не відомо. З експедитором ОСОБА_19 щодо здійснення перевезення вантажів він особисто ніколи не спілкувався. Автомобільний транспорт для здійснення цього перевезення він не знаходив, перевезення якого саме вантажу мало здійснюватися - йому не відомо. Громадянина ОСОБА_20 він особисто не знав, спілкувався з ним лише по телефону, послуги йому надавав за грошову винагороду у розмірі 500 грн, однак таку винагороду ОСОБА_20 йому так і не виплатив. Свідка ОСОБА_26 він знає, раніше звертався до неї щодо оформлення страховки «Зелена карта» для виїзду вантажних автомобілів за кордон. Страховки оформляв на різні вантажні автомобілі, при цьому надавав їй свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів. Хто саме передавав йому свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб DAF TE95XF, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричеп фургон-Е FRUEHAUF TX34, д.н.з. НОМЕР_2 , він не пам`ятає. Після оформлення страховок «Зелена карта» він повернув вказані документи малознайомому чоловікові, його прізвище та інші відомості повідомити не може. Особа з прізвищем ОСОБА_27 йому не відома. На стадії досудового розслідування йому пред`являли фотографію особи з прізвищем ОСОБА_27 , цього чоловіка він бачив на сканованих копіях документів, які йому в електронному вигляді присилав ОСОБА_20 . Вказані документи на перевезення ОСОБА_20 йому надсилав для того, щоб він перевірив правильність їх оформлення. Надалі ці документи він нікому не пересилав. Щодо виявленого в ході проведення обшуку його квартири жорсткого диску, на якому виявлено графічний файл із зображенням реєстраційної картки на напівпричеп FRUEHAUF TX34, номерний знак НОМЕР_2 , то, можливо, вказаний файл йому хтось присилав електронною поштою.

З громадянином ОСОБА_20 він зустрічався лише один раз в 2016 році. Він передавав ОСОБА_20 відомості про адресу експедиції та номери телефонів, після чого Вишатицькому вислали заявку на здійснення транспортного перевезення. Під час зустрічі ОСОБА_20 пообіцяв йому, що після здійснення перевезення розрахується, однак так і не розрахувався.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що на стадії досудового розслідування працівники поліції чинили на нього тиск з метою визнання ним своєї вини, в подальшому за цим фактом він та його захисники не зверталися до правоохоронних органів із заявами про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення.

Під час додаткового допиту у судовому засіданні 26.02.2025 обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, що він не причетний до заволодіння майном підприємства ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000», водія автомобіля, який здійснював перевезення товару з заводу ТОВ «Ельбор», він не знає та зв`язку з ним не підтримував.

В подальшому під час допиту у суді обвинувачений ОСОБА_7 відмовився відповідати на запитання учасників судового розгляду та відмовився надавати показання щодо пред`явленого обвинувачення, посилаючись на положення ст. 63 Конституції України.

Сторона захисту посилається, що стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, тому просить виправдати обвинуваченого, оскільки в його діях не доведено складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування правової позиції захисник ОСОБА_18 посилається на такі обставини:

-підстави для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні;

-20.02.2024 кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України закрито, у зв`язку із закінченням строку давності, при закритті провадження суд не встановлював винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цих кримінальних правопорушень, тому в його діях не доведено підроблення та використання завідомо підроблених документів;

-в ході слідства не встановлено, хто саме виготовив підроблений паспорт та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_28 , посилання слідства на те, що ці документи виготовив ОСОБА_7 , є припущенням;

-слідством не встановлено, хто саме встановив дублікати державних номерних знаків на транспортні засоби та використав підроблені свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, відсутні докази того, що вказані дії були вчинені ОСОБА_7 ;

-слідством не доведено, що саме ОСОБА_7 передав підроблені документи водію на ім`я ОСОБА_27 для отримання вантажу, що є необхідною умовою для кваліфікації дій особи як шахрайство;

-матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу про існування телефонного, електронного чи особистого зв`язку між ОСОБА_7 та особою-водієм, який використав документи на ім`я ОСОБА_28 , тому твердження про наявність попередньої змови між вказаними особами є виключно припущенням;

-обвинувачений ОСОБА_7 не впливав на посадових осіб ТОВ «Ельбор» чи ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» з метою заволодіння цим майно, тому в його діях відсутній склад злочину - шахрайства;

-немає причинно-наслідкового зв`язку між укладенням договору транспортного експедирування №01/12-2016 від 01.12.2016 з ФОП ОСОБА_19 та подальшими діями невстановлених осіб щодо заволодіння цим майном.

Крім цього захисник посилається, що з 28.03.2014 набрала чинності стаття 206-2 КК України, яка встановлює кримінальну відповідальність за протиправне заволодіння майном підприємства, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених або викрадених документів, печаток, штампів підприємства, а тому діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , не можуть бути кваліфіковані як шахрайство за ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, сторона захисту посилається, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 не доведено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

ІІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин та висновки суду

Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, його винність підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, а саме: показаннями представника потерпілого - директора ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_14 , показаннями свідків та письмовими доказами, які є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Так, під час допиту у судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_14 надала показання, що з травня 2012 року вона працює на посаді генерального директора ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000». В лютому 2016 року було укладено договір на постачання товарів (дверних замків) з ТОВ «Ельбор» (м. Боровичі РФ), поставка продукції здійснювалася партіями по передплаті. У жовтні 2016 року була підписана специфікація № 7 на суму 5 461 085,60 російських рублів, а 24.10.2016 проведено повну оплату за цією специфікацією. Наприкінці листопада 2016 року надійшло повідомлення про готовність цієї партії товару. В подальшому експедитор ФОП ОСОБА_19 знайшла перевізника та в електронному вигляді направила на адресу ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» скановані копії документів на здійснення перевезення, а саме: свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб та напівпричіп, копію витягу з Державного реєстру фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 , копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_21 , номери телефонів водія та фізичної особи підприємця, договір між ФОП ОСОБА_20 та ФОП ОСОБА_19 про здійснення експедиторських послуг. На підставі цих документів була виписана довіреність на водія ОСОБА_21 . 01.12.2016 від ТОВ «Ельбор» надійшло повідомлення, що транспортний засіб прибув для завантаження, однак, у зв`язку з пізнім часом, завантаження відклали на наступний день. В телефонному режимі з особою, яка представлялася водієм ОСОБА_28 , вони погодили, що останній буде чекати до наступного дня для завантаження. Також вони зв`язувалися по номеру телефону з іншою особою, яка представлялася ОСОБА_20 02.12.2016 (в п`ятницю) вранці транспортний засіб з напівпричепом з державними номерними знаками, які були зазначені в реєстраційних документах, заїхав на території заводу ТОВ «Ельбор» та був завантажений товаром. Водій разом із менеджером по зовнішньо-економічній діяльності ТОВ «Ельбор» оформили всі документи, водій надав вантажно-митні декларації (CMR) з печатками ФОП ОСОБА_20 , після чого вказаний автомобіль виїхав із території заводу та мав слідувати до території України. Надалі в понеділок співробітники ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» почали телефонувати водієві, щоб з`ясувати, де саме він знаходиться та коли буде заїжджати на територію України, щоб підготувати необхідні документи для розмитнення товару, однак на телефонні дзвінки водій не відповідав. За номером телефона ОСОБА_20 також ніхто не відповідав та на зв`язок він не виходив. 06.12.2016 вони сповістили ТОВ «Ельбор», що транспортний засіб не прибув до міста Харкова, після чого з`ясували, що вказаний автомобіль не виїжджав з території Російської Федерації.

Під час допиту у суді представник потерпілого ОСОБА_14 підтвердила, що 14.12.2016 вона подала заяву про злочин до Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області, а 20.12.2016 аналогічну заяву про вчинення злочину подала до правоохоронних органів на території РФ. В подальшому за фактом вчинення цього кримінального правопорушення проводилось досудове розслідування. Наприкінці серпня 2017 року їй зателефонував адвокат ОСОБА_15 , який повідомив, що на зв?язок вийшов адвокат ОСОБА_7 та він хоче організувати зустріч із власником товариства - ОСОБА_30 . Під час їх першої зустрічі вона присутньою не була. Зі слів ОСОБА_31 їй стало відомо, що перша зустріч відбулася з ОСОБА_7 та його адвокатом, для того, щоб обговорити можливість закриття цього кримінального провадження. У вересні 2017 року ОСОБА_7 зі своїм адвокатом ОСОБА_33 прибули на повторну зустріч, де ОСОБА_7 особисто розповів, що він за домовленістю із особами, які перебували на території РФ, вирішили заволодіти майном, поставка якого мала здійснюватися на територію України. ОСОБА_7 пояснював, що він через свого знайомого ОСОБА_34 знайшов громадянина ОСОБА_20 , на якого за винагороду можна оформити ФОП та працювати за його документами, після чого він отримав документи фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 . Надалі через систему «Ларді» ОСОБА_7 оформив заявку на здійснення вантажного перевезення, після чого він з експедитором Тунієвою організував реальне перевезення макулатури на територію України. Вказана поставка відбулася та була виконана належним чином, за що він отримав винагороду 10 000 грн. Після цього ОСОБА_35 поставила гарну оцінку ФОП ОСОБА_20 як перевізнику в системі «Ларді».

Представник потерпілого ОСОБА_14 при допиті у суді надала показання, що під час цієї зустрічі ОСОБА_7 розповідав, що він підробив договори оренди на тягач та напівпричіп, а також було підроблено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_28 як на особу водія, після чого він передав вказані документи його спільникам у РФ. Надалі, на території РФ інші причетні до цього злочину особи, за допомогою транспортного засобу з підробленими державними номерними знаками, заїхали на територію заводу та вивезли товар, який належав ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000», після чого доставили на якийсь склад. За вказані дії, зі слів ОСОБА_7 , він отримав 7 000 доларів США від російської сторони.

Під час першої зустрічі, яка відбувалася з ОСОБА_36 , ОСОБА_7 обіцяв повернути викрадений товар або грошові кошти за нього, оскільки це було умовою для закриття цього кримінального провадження. Під час другої зустрічі за її участі ОСОБА_7 повідомив, що він зв`язувався з особою на ім`я ОСОБА_37 , який перебував на території РФ, однак у розмові останній відмовився повертати вказаний товар чи грошові кошти за нього.

Представник потерпілого ОСОБА_14 надала показання, що в ході повторної зустрічі у її присутності ОСОБА_7 пояснював, що він особисто по телефону спілкувався з експедитором ОСОБА_19 при оформленні цієї поставки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_38 надав показання, що він є засновником підприємства ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000». В грудні 2016 року йому стало відомо від директора підприємства ОСОБА_14 про те, що не відбулась поставка на їх підприємство товару (дверних замків) та зник вантажний автомобіль, який було завантажено в м. Боровичі Російської Федерації. Перевезення товару здійснювалось за договором про надання автотранспортних послуг, який було укладено між ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» та ФОП ОСОБА_19 . Через декілька днів вони за вказаним фактом звернулися із заявою до Жовтневого відділу поліції ГУНП в Харківській області. Аналогічну заяву було подано до правоохоронних органів на території Російської Федерації. Після цього працівники поліції провели обшуки у місті Ужгороді за місцем проживання осіб, які могли бути причетними до вчинення цього злочину. Потім стало відомо, що автомобіль DAF білого кольору з відповідними реєстраційними номерами з території України не виїжджав. На заводі у місті Боровичі РФ було завантажено інший автомобіль DAF білого кольору, на якому були підроблені номерні знаки української державної реєстрації та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В серпні 2017 року через адвоката на зв`язок із ним вийшов громадянин ОСОБА_7 , який попросив зустрітися. Під час зустрічі за участю адвокатів, яка відбувалась у місті Харкові, ОСОБА_7 Геннадій сказав про те, що він має намір повернути викрадений товар, який ще не був реалізований на території РФ. Для цього ОСОБА_7 мав намір виїхати до Російської Федерації та вирішити це питання з іншими особами, які були причетними до зникнення товару. Однак, через один місяць, під час повторної зустрічі ОСОБА_7 повідомив, що повернути товар чи відшкодувати матеріальні збитки він не має можливості.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_39 надав показання, що він є комерційним директором ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000». 01.12.2016 по договору перевезення між ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» та ФОП ОСОБА_19 вантажний автомобіль прибув на завод ТОВ «Ельбор» в місто Боровичі РФ, для завантаження товару по узгодженій специфікації. Водій звернувся до менеджера зовнішньоекономічної діяльності заводу «Ельбор» та надав CMR (міжнародна товарно-транспортна накладна) іншого підприємства, яка не відповідала договору-доручення на транспортування вантажу, оскільки в наданих документах стояла печатка іншого підприємства. Вказані відомості менеджер заводу «Ельбор» за допомогою менеджера (Вайберу або іншого) повідомила менеджеру ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_40 , яка в свою чергу сповістила про це ОСОБА_39 та логістів, для з`ясування цих обставин. Паспорт та технічний паспорт на автомобіль відповідали оформленим документам. Після цього логісти зателефонували водієві, який через деякий час приніс інші документи, що відповідали договору-доручення. Наступного дня зранку вказаний автомобіль був завантажений та виїхав з території заводу «Ельбор». Надалі, в понеділок вони намагались зателефонувати водію, однак на зв`язок останній не виходив. Також вони намагались зв`язатися з громадянином ОСОБА_20 та водієм автомобіля за відомими номерами телефонів, однак вони не відповідали на телефонні дзвінки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_40 надала показання, що вона з 2011 року працює заступником комерційного директора ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000». В грудні 2016 року необхідно було знайти транспортний засіб для здійснення перевезення товару з міста Боровичі РФ до міста Харкова. Вона займалася підготовкою необхідних документів та надала заявку фізичній особі - підприємцю ОСОБА_42 , який здійснює вантажні перевезення. Однак, у зв`язку із технічною несправністю транспортного засобу, ОСОБА_42 виконати вказану заявку не зміг. Після цього вона направила заявку ФОП ОСОБА_19 для підшукання іншого транспортного засобу через мережу Інтернет. Надалі від ОСОБА_19 їй на електронну пошту надійшли документи на транспортний засіб, який буде здійснювати перевезення вантажу. В електронному вигляді їй надійшли наступні документи (скановані копії): копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль DAF ТЕ95ХР серії НОМЕР_3 , копія договору оренди вантажного автомобіля між власником ОСОБА_22 та ФОП ОСОБА_20 , копія свідоцтва про реєстрацію напівпричепу серії НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_2 , копія договору оренди напівпричепа між власником ОСОБА_23 та ФОП ОСОБА_20 , копія паспорта ОСОБА_20 , копія паспорту водія та копія його водійського посвідчення, телефонні номери водія. Водій нібито працював на ОСОБА_20 . Із вказаними особами вона особисто не зустрічалась та по телефону не розмовляла. На завод ТОВ «Ельбор» вона направила в електронній формі довіреність, в якій були зазначені реєстраційний номер вантажного автомобіля та напівпричепа, а також інформація про водія, що буде здійснювати перевезення вантажу. Товариство «УКРІНВЕСТ 3000» у повному обсязі здійснило оплату за товар, який було відвантажено на заводі «Ельбор» та відправлено до міста Харкова, однак до ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» продукція так і не надійшла.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_43 надав показання, що він працює менеджером зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000». Він безпосередньо займається підготовкою документів для митного оформлення вантажів у м. Харкові. Він ознайомився з транспортним договором, дізнався дату завантаження автомобіля на території Російської Федерації, після чого повинен був надати попереднє повідомлення до митних органів та в подальшому підготувати документи по митному оформленню вантажу. В день завантаження автомобіля він зателефонував водію та останній повідомив, що товар завантажений та машина готова до відправки. Надалі він відправив ОСОБА_19 номер попереднього повідомлення до митних органів, яке є необхідним для проходження автомобілем митниці та в`їзду в Україну. Чи перетинав вказаний автомобіль кордон йому не відомо. В неділю та понеділок водій автомобіля на його телефонні дзвінки не відповідав, про що він повідомив у відділ поставок.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_44 надала показання, що вона працює головним бухгалтером ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000». Відповідно до укладеної угоди № 5 від 09.02.2016 між ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» та ТОВ «Ельбор», на підставі специфікації №7 від 19.10.2016, було здійснено повну оплату за продукцію на користь ТОВ «Ельбор» на суму 5 461 085,60 руб. РФ. Фактична поставка товару на ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» не відбулась, дебіторська заборгованість ТОВ «Ельбор» не закрита, оскільки до бухгалтерії не надійшли первинні документи за фактом поставки товару, а саме: вантажно-митна декларація.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 надала показання, що вона працює фізичною особою - підприємцем та надає транспортно-експедиторські послуги. В грудні 2016 року на підставі укладеного договору-доручення від менеджера ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_40 надійшла заявка на перевезення вантажу з міста Боровичі Російської Федерації до міста Харкова. Надалі вона звернулась за допомогою до ОСОБА_45 , яка розмістила оголошення-заявку на здійснення міжнародного перевезення в системі «Ларді Транс». Аналогічне оголошення в системі «Ларді Транс» вона розмістила самостійно. Після цього зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_20 та повідомив, що він займається транспортними перевезенням та може виконати це замовлення. В телефонній розмові він повідомив, що на території Російської Федерації, неподалік від місця завантаження, у нього знаходиться вантажний транспортний засіб. Потім їй на електронну пошту надійшли кольорові скановані копії документів: паспорта громадянина України та реєстраційні документи ФОП ОСОБА_20 , реєстраційні документи на транспортний засіб та напівпричеп, договори оренди автомобіля та посвідчення водія, який буде здійснювати перевезення. Надалі з ОСОБА_46 було укладено договір та оформлено заявку на перевезення вантажу. Після цього всі відомості щодо перевізника та інформацію про транспортний засіб вона передала менеджеру ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_47 . На наступний день вантажний автомобіль був завантажений на заводі в місті Боровичі РФ. Всі необхідні товарно-транспортні документи в оригіналі, в тому числі міжнародна товарно-транспортна накладна, були надані водію автомобіля при його завантаженні на вказаному заводі. В п`ятницю та суботу водій транспортного засобу та особа, яка представлялась ОСОБА_46 , були з нею на телефонному зв`язку, вона з ними обговорювала всі питання по перевезенню вантажу. Однак, в понеділок та в подальшому вантажний автомобіль на територію України не прибув та продукція не була доставлена на ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000». Особи, з якими вона спілкувалась до цього, на її телефонні дзвінки більше не відповідали.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_45 надала показання, що вона працює менеджером-логістом в фізичної особи-підприємця ОСОБА_42 . У грудні 2016 року до неї звернулась знайома ОСОБА_19 , яка надає транспортно-експедиційні послуги. Спочатку перевезенням продукції за заявкою ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» мав здійснювати ФОП ОСОБА_42 , однак в цей час не було вільних вантажних автомобілів. За домовленістю із ОСОБА_19 вона розмістила заявку на перевезення в системі «Ларді Транс». За цією заявкою зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_20 та повідомив, що може виконати вказану заявку. Після погодження всіх умов перевезення на електронну пошту ОСОБА_19 надійшли скановані копії реєстраційних документів ФОП ОСОБА_46 , документів на транспортний засіб та документів водія, який буде здійснювати перевезення. В подальшому оформленням всіх документів та вирішенням питань щодо перевезення вантажу займалася особисто ОСОБА_19 .

Оцінюючи показання вищевказаних свідків, колегія суддів приходить до висновку, що особи, які шахрайським шляхом заволоділи майном ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000», для реалізації свого злочинного умислу використали завідомо підроблені документи, саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу DAF TE95XF, д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію на напівпричеп фургон-Е FRUEHAUF TX34, д.н.з. НОМЕР_2 , договір оренди вантажного автомобіля від 01.10.2016 із власником ОСОБА_22 , договір оренди напівпричепу від 01.10.2016 із власником ОСОБА_23 , паспорт громадянина України та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_21 , які шляхом передачі їх цифрових зображень засобами електронного зв`язку направили на адресу ФОП ОСОБА_19 .

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_34 надав показання, що влітку 2016 року до нього звертався ОСОБА_7 із проханням знайти особу, на яку можна оформити підприємницьку діяльність. Надалі він познайомив ОСОБА_7 зі своїм знайомим ОСОБА_20 . Під час зустрічі вони обговорювали між собою питання про поновлення реєстрації ОСОБА_20 як суб`єкта підприємницької діяльності, з метою здійснення перевезення лісу на територію Польщі. Чи отримував ОСОБА_20 за це грошові кошти йому не відомо. Під час другої зустрічі ОСОБА_20 передав ОСОБА_7 копії документів для перевірки, чи можна відкрити підприємницьку діяльність. В подальшому, зі слів ОСОБА_7 , йому стало відомо, що при поновленні підприємницької діяльності ОСОБА_20 виникли складнощі, оскільки у нього була наявна велика заборгованість зі сплати податків.

Свідок ОСОБА_34 підтвердив, що ніякі документи на ім`я ОСОБА_20 він особисто не отримував, участі у оформленні підприємницької діяльності на ОСОБА_20 він не приймав. Більше по обставинам справи йому нічого не відомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 надав показання, що в серпні 2016 року ОСОБА_34 познайомив його з ОСОБА_7 . На той час він був особою без постійного місця проживання та зловживав спиртними напоями. Під час зустрічі ОСОБА_7 попросив його відкрити на себе підприємницьку діяльність, за що пообіцяв заплатити йому грошову винагороду у розмірі 200 доларів США. Для цього вони ходили до податкової інспекції, де на ім`я ОСОБА_20 відновили реєстрацію підприємницької діяльності. Після цього біля приміщення міськвиконкому він особисто віддав ОСОБА_7 папку з усіма наявними у нього реєстраційними документами на здійснення підприємницької діяльності, які він отримував раніше. Також на його ім`я в банку відкрили банківський рахунок для здійснення підприємницької діяльності, банківську картку він віддав особисто ОСОБА_7 . Крім цього ОСОБА_7 мав погасити його заборгованість зі сплати податків. На його запитання ОСОБА_7 не пояснював, якою підприємницькою діяльністю буде займатися, він його запевнив, що діяльність буде законною і ніяких проблем з цим не буде. Фактично він не здійснював підприємницьку діяльність та не займався перевезенням вантажів автомобільним транспортом. Будь-які документи щодо здійснення такої діяльності він не підписував та прибуток не отримував. На наступний день після передання документів ОСОБА_7 , ОСОБА_34 заплатив йому ( ОСОБА_20 ) грошові кошти у сумі 100 доларів США за реєстрацію на його ім`я підприємницької діяльності, а інші 100 доларів США ОСОБА_34 залишив собі за погашення суми боргу, що він заборгував йому раніше. Більше документів щодо реєстрації підприємницької діяльності він не бачив. Другий раз із ОСОБА_7 він зустрівся в той час, коли потрібно було зняти грошові кошти з банківської карти, яка була оформлена на його ім`я. Для цього вони разом із ОСОБА_7 прийшли до відділення банку, де зняли з банківської картки 10 000 грн, які він віддав ОСОБА_7 . Щодо походження цих коштів ОСОБА_7 йому нічого не пояснював.

Свідок ОСОБА_20 під час допиту у суді підтвердив, що він нікого не уповноважував здійснювати підприємницьку діяльність від його імені, з фізичною особою підприємцем ОСОБА_19 чи ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» угоди щодо здійснення перевезення товарно-матеріальних цінностей він не укладав, перевезення вантажів з території Російської Федерації до міста Харкова він не здійснював та про таку діяльність йому нічого не відомо. З фізичними особами ОСОБА_22 та ОСОБА_23 угоди про оренду транспортних засобів він не укладав, громадянин ОСОБА_21 йому не відомий. Електронною поштою він не користується, документи в електронному вигляді на адресу ОСОБА_19 чи ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» він особисто не відправляв.

Під час допиту вказаного свідка у суді обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що грошові кошти на банківську картку ОСОБА_20 у сумі 10 000 грн надійшли за здійснення перевезення макулатури з території РФ на територію України, експедитором за цією поставкою виступала ОСОБА_35 .

В ході допиту свідка ОСОБА_20 у суді обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, що зі свідком ОСОБА_20 він особисто ніколи не зустрічався, ніякі реєстраційні документи від нього не отримував, спілкування з ним вони вели через ОСОБА_34 . Всі документи на здійснення перевезення вантажів ОСОБА_7 надходили в електронному вигляді, хто відправляв йому ці документи - йому не відомо.

Таким чином, показаннями свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_20 підтверджується, що саме ОСОБА_7 мав у своєму розпорядженні реєстраційні документи фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 , які були використані для вчинення цього злочину.

Окрім показань представника потерпілого та показань свідків, суд дослідив інші письмові докази у кримінальному провадженні, які в своїй сукупності доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Так, письмовою заявою директора ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_14 від 08.12.2016, яка подана до Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області, підтверджується, що вона звернулася до органів Національної поліції про вжиття заходів до осіб, які здійснювали поставку належного ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» вантажу, яка мала місце 02.12.2016 з міста Боровичі РФ до міста Харкова, однак вантаж до теперішнього часу не доставлений (матеріали кримінального провадження (далі за текстом - к. п.) том № 1 арк. 2).

За договором поставки №5 від 09.02.2016, який укладено між ТОВ «Ельбор» (Продавець) та ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» (Покупець), на підставі специфікації №7 від 19.10.2016, згідно платіжного доручення №921 від 24.10.2016 ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» здійснило оплату на користь ТОВ «Ельбор» на загальну суму 5 461 085,60 російських рублів (к. п. том № 5 арк. 176-185).

З досліджених документів, які на запит слідчого №17/2-2916/17 від 15.12.2017 надала ОСОБА_19 , встановлено такі обставини:

- 29.11.2016 між ФО-П ОСОБА_19 (Експедитор-повірений) та ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» (Замовник-довіритель) укладено договір-доручення № 11/2016 про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажу з м. Боровичі РФ (ТОВ «Ельбор») до м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 167 (ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000»). Умовами цього договору було визначено відомості про транспортний засіб: DAF AO0722ВК/ НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_21 (к. п. том № 4 арк. 45);

- 01.12.2016 між ФО-П ОСОБА_19 (Експедитор) та ФО-П ОСОБА_20 (Перевізник) укладено договір №01/12-2016 з організації транспортно-експедиційного обслуговування по території України та в міжнародному сполученні (к. п. том № 4 арк. 43-44);

- 01.12.2016 між ФО-П ОСОБА_19 та ФО-П ОСОБА_20 укладено заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом, предметом якого було перевезення вантажу - дверних замків, з міста Боровичі Новгородської області Російська Федерація до міста Харкова, автомобіль DAF AO0722ВК/ НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_21 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Ужгородським РВ ГУМВС України в Закарпатській області 26.05.2016, контактна особа - ОСОБА_58 (к. п. том № 4 арк. 37).

Факт відвантаження 02.12.2016 товару ТОВ «Ельбор» на адресу ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» підтверджується дослідженими первинними документами, а саме: товарною накладною БОРОЭ00866 від 02.12.2016, пакувальним листом №7 від 02.12.2016, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR)А №993367 від 02.12.2016, декларацією на товари №10210262/021216/0001315 від 02.12.2016 (к. п. том № 4 арк. 2-7, том № 5 арк. 189-194).

З дослідженої міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) А №993367 від 02.12.2016 встановлено, що на ній стоять відбитки печатки ТОВ «Ельбор», а також підпис та печатка зі сторони ФО-П ОСОБА_20 (к. п. том № 4 арк. 7).

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 підтвердив, що договори та документи на здійснення перевезення вантажів автомобільним транспортом він не укладав та не підписував, підписи у цих документах йому не належать, печаткою «Фізична особа-підприємець ОСОБА_20 » вказані документи він не скріплював, що свідчить про те, що документи на перевезення є підробленими.

Протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 26.12.2016 підтверджується, що свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка у серпні-вересні 2016 року за винагороду оформила на нього фірму, за що він отримав від громадянина на ім`я ОСОБА_59 грошові кошти у сумі 200 доларів США (к. п. том № 1 арк. 160-163).

Протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 26.12.2016 підтверджується, що свідок ОСОБА_34 впізнав ОСОБА_7 як громадянина на ім`я ОСОБА_60 , який в кінці липня або на початку серпня звертався до нього з проханням знайти особу, на яку можна оформити фірму і в подальшому працювати під його документами (к. п. том № 1 арк. 164-167).

Протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16.08.2017 підтверджується, що ОСОБА_7 серед пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_20 як особу, від імені якого та за документів якого вчинялись шахрайські дії під виглядом транспортних перевезень (к. п. том № 2 арк. 79-81).

З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 від 26.09.2016 встановлено, що зареєстрований вид діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (к. п. том № 1 арк. 14-16).

Під час допиту у суді свідок ОСОБА_20 підтвердив, що він ніколи не здійснював такий вид діяльності як перевезення вантажів автомобільним транспортом, всі оригінали реєстраційних документів він особисто передав ОСОБА_7 та більше їх не бачив.

На запит слідчого №17/2-2916/17 від 15.12.2017 ФО-П ОСОБА_19 надала органу досудового розслідування диск із цифровими копіями документів, які надходили їй на електронну пошту, а саме: 1) договір №01/12-2016 від 01.12.2016 з підписом та відтиском печатки синього кольору ФО-П ОСОБА_20 на 2-ох арк.; 2) витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ОСОБА_20 на 3-ох арк.; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на напівпричеп фургон-Е FRUEHAUF TX 34, д.н.з. НОМЕР_2 , власник ОСОБА_23 ; 4) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль DAF TE95XF, д.н.з. НОМЕР_1 , власник ОСОБА_22 ; 5) паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_20 , серії НОМЕР_6 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 26.11.1997 на 4-ох арк.; 6) номер рахунку ОСОБА_20 в ПАТ «УкрСиббанк» на 1-ому арк.; 7) паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_21 , серії НОМЕР_5 , виданий Ужгородським МВ ГУДМС України в Закарпатській області 26.05.2016 на 3-ох арк.; водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_21 , серії НОМЕР_7 на 2-ох арк.; 8) заявка на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.12.2016 з підписом та відтиском печатки синього кольору ФО-П ОСОБА_20 на 1-ому арк. (к. п. том № 4 арк. 36, 46).

З відповіді ГУДМС України в Закарпатській області від 28.12.2017 та доданих до відповіді документів встановлено, що 02.11.2016 громадянин ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звертався до Ужгородського МВ ГУДМС України в Закарпатській області з заявою про видачу паспорта (додаток 1), у зв`язку із втратою паспорта. 02.12.2016 ОСОБА_21 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_8 , який видано взамін втраченого паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 (к. п. том № 4 арк. 98, 101).

Отже, на дату находження 29.11.2016 цифрових копій документів на електронну пошту ОСОБА_19 паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_21 вже був втрачений його власником, про що останній 02.11.2016 подав відповідну заяву до Ужгородського МВ ГУДМС України в Закарпатській області.

З відповіді Регіонального сервісного центру в Закарпатській області від 17.08.2017 № 31/7-1211 встановлено, що посвідчення водія серії НОМЕР_9 та посвідчення водія НОМЕР_10 не видавалось. Громадянин ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримував посвідчення водія серії НОМЕР_11 від 24.06.2017, має право на керування транспортними засобами категорії «В», «В1». Вищевказане посвідчення водія видане ТСЦ 2141 РСЦ МВС в Закарпатcькій області (к. п. том № 3 арк. 79-80).

Таким чином, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 від 26.05.2016 на ім`я ОСОБА_21 , а також посвідчення водія серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_21 , були використані як підроблені офіційні документи.

Протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16.08.2017 підтверджується, що ОСОБА_7 серед пред`явлених осіб впізнав фото « ОСОБА_21 » як водія, що здійснював перевезення товару із заводу «Ельбор» в Новгороді та мав доставити його до Харкова (к. п. том № 2 арк. 76-78).

З дослідженої копії договору оренди вантажного автомобіля від 01.10.2016, який укладено між громадянином ОСОБА_22 (Орендодавець) та ФО-П ОСОБА_20 (Орендар), встановлено, що предметом договору є оренда вантажного автомобіля DAF, моделі TE95XF, тип - сідельний тягач-Е, номерний знак НОМЕР_1 (к. п. том № 4 арк. 12-13).

З дослідженої копії договору оренди напівпричепа від 01.10.2016, який укладено між гр. ОСОБА_23 (Орендодавець) та ФО-П ОСОБА_20 (Орендар), встановлено, що предметом за цим договором є оренда напівпричепу, марки FRUEHAUF, моделі TX34, тип - напівричеп фургон-Е, номерний знак НОМЕР_2 (к. п. том № 4 арк. 12-13).

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 надав показання, що в жовтні 2015 року він придбав вантажний автомобіль DAF TE95XF, д.н.з. НОМЕР_1 , для здійснення транспортного перевезення, після чого цей автомобіль був переданий в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_61 . Вказаний вантажний транспортний засіб не виїжджав на територію Російської Федерації, оскільки в цей період часу він здійснював перевезення вантажів зі Словаччини на територію України. В цей час автомобіль здійснював перетин державного кордону та перебував на митному оформленні в м. Прилуки, про що слідчому були надані відповідні товарно-транспортні документи та вантажні митні декларації. Будь-яких угод на використання автомобіля з ФОП ОСОБА_20 він не укладав.

На запит слідчого №17/2-2916-17 від 06.12.2017 ОСОБА_22 видав документи, якими підтверджується, що станом на 01.12.2016 вантажний автомобіль DAF TE95XF, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився на розмитненні на митному посту Прилуки Чернігівської митниці. 05.12.2016 автомобіль був завантажений у місті Стрий, після чого 06.12.2016 виїхав на територію Словаччини, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) А №69/00016 від 05.12.2016 (к. п. том № 5 арк. 161-165).

Допитаний у судовому засіданні 18.03.2020 свідок ОСОБА_23 надав показання, що він є власником напівпричепу-фургону з державним номерним знаком НОМЕР_2 . Вказаний напівпричеп був переданий в оренду фірмі «Транс4ЮА», яка здійснює перевезення вантажів «Нова пошта» по Україні. На території Російської Федерації цим підприємством перевезення вантажів не здійснюється. Будь-яких договорів оренди напівпричепа з ФОП ОСОБА_20 він не укладав.

На запит слідчого №17/2-2916-17 від 05.12.2017 гр. ОСОБА_23 видав документи, якими підтверджується, що з 01.06.2016 напівпричеп FRUEHAUF TX34, д.н.з. НОМЕР_2 , перебував в оренді ТОВ «Транс4ЮА», яке використовує зазначений причеп для надання послуг підприємству ТОВ «Нова Пошта» з перевезення вантажів по території України. Між ОСОБА_23 та ОСОБА_20 договір оренди напівпричепу особисто або третіми особами за його дорученням не укладався (к. п. том № 4 арк. 49-64).

Таким чином, з досліджених у судовому засіданні документів та показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 достовірно встановлено, що вищевказані договори оренди від 01.10.2016 вони не укладали та не передавали в оренду ФОП ОСОБА_20 належні їм транспортний засіб та напівпричеп, тобто договір оренди вантажного автомобіля від 01.10.2016 та договір оренди напівпричепа від 01.10.2016 є завідомо підробленими документами, які були використані для заволодіння майном підприємства ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000».

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_62 (попереднє прізвище - ОСОБА_63 ) надала показання, що в 2016 році вона працювала в страховій компанії «Омега», знає ОСОБА_7 як клієнта, який неодноразово звертався до страхової компанії з метою страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів на вантажні автомобілі та напівпричепи. Яке відношення ОСОБА_7 мав до цих транспортних засобів вона повідомити не може. ОСОБА_7 ОСОБА_60 надавав їй технічні паспорта на транспортні засоби та напівпричепи, після чого укладалися договори страхування транспортних засобів для здійснення перевезень як по території нашої держави, так і за межами України. Це були короткострокові договори страхування «Зелена карта» терміном дії від 15 днів до 1 місяця. Всі розрахунки за укладення договорів страхування здійснював особисто ОСОБА_7 . Під час проведення досудового розслідування вона надавала слідчому роздруківки з внутрішньої бази даних страхової компанії «Омега» щодо оформлених договорів страхування.

Протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16.08.2017 підтверджується, що свідок ОСОБА_64 серед пред`явлених їй фото чотирьох осіб, на фото №1 зображений ОСОБА_20 , нікого не впізнала та особисто з вказаними особами не зустрічалася (к. п. том № 3 арк. 72-74).

Протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16.08.2017 підтверджується, що свідок ОСОБА_64 серед пред`явлених їй осіб впізнала ОСОБА_7 як чоловіка на ім`я ОСОБА_60 , який звертався до неї з питання оформленням полісів страхування вантажних автомобілів та експедиції перевезення вантажів з РФ (к. п. том № 3 арк. 75-77).

Із досліджених документів, які були видані 16.08.2017 громадянкою ОСОБА_65 , встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» укладено договори страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів на вантажний автомобіль DAF ТЕ95ХР, д.н.з. НОМЕР_1 , власник - ОСОБА_22 , номер поліса UA/003/12319123 від 19.11.2016 (строк дії з 22.11.2016 по 06.12.2016), та на напівпричеп фургон-Е FRUEHAUF, д.н.з. НОМЕР_12 (реальний номер транспортного засобу - НОМЕР_2 ), власник ОСОБА_67 , номер поліса UA/003/12327452 від 19.11.2016 (строк дії з 22.11.2016 по 06.12.2016), які були укладені безпосередньо перед вчиненням інкримінованого злочину, що відбулося 02.12.2016 (к. п. том № 3 арк. 45-46).

Таким чином, в ході допиту у суді свідка ОСОБА_68 та з досліджених документів встановлено, що саме обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово звертався до неї з метою страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів на вантажний автомобіль DAF ТЕ95ХР, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричеп фургон-Е FRUEHAUF, д.н.з. НОМЕР_2 .

Це свідчить про те, що у володінні ОСОБА_7 були наявні реєстраційні відомості на цей транспортний засіб та напівпричеп, а також свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів.

Крім цього під час судового розгляду досліджені інші докази, які додатково підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Так, на підставі письмової заявки №З-07102016-1 від 07.10.2016 та договору про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом №Д-07102016-1 від 07.10.2016, які укладені між ФОП ОСОБА_20 (як виконавцем) та ФОП ОСОБА_35 (як експедитором), здійснювалось перевезення автомобільним транспортом з міста Чехова (Росія) до міста Коростишева (Україна) вантажів - макулатури, автомобілем Renault Magnum, НОМЕР_15, напівпричеп НОМЕР_14, водій - ОСОБА_70 .

Під час судового розгляду протокольною ухвалою суду від 13.05.2021 прийнято відмову прокурора від допиту ОСОБА_35 як свідка сторони обвинувачення, оскільки 11.02.2017 остання виїхала за межі України та на територію України більше не поверталася (судова справа том № 2 арк. 176, том № 3 арк. 55-58).

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_72 надав показання, що на станції технічного обслуговування через знайомого майстра він познайомився із ОСОБА_7 , який представився підприємцем, що здійснює транспортні перевезення. Під час розмови з ОСОБА_7 останній попросив надати послуги водія при здійсненні перевезення автомобільним вантажним транспортом. Вантажну митну декларацію на товар, який він мав перевозити, йому особисто передав ОСОБА_7 . Після цього він виїхав до Російської Федерації, де неподалік від міста Москви на автомобільному паркінгу зустрівся зі знайомим ОСОБА_7 , в якого забрав документи та ключі на вантажний автомобіль. Надалі на цьому автомобілі він приїхав на одне із підприємств в Московській області, для завантаження вантажем - макулатурою. Після цього на підприємстві в м. Пушкіно Московської області його автомобіль завантажили та проставили відмітки у міжнародній товарно-транспортній накладній, після чого він виїхав на територію України. Перетин державного кордону на автомобілі він здійснював на пункті-пропуску в Харківській області, після чого доставив вантаж (макулатуру) на фабрику, що розташована в м. Коростишеві Житомирської області. Грошові кошти за перевезення вантажу під час зустрічі йому передав спільний знайомий - майстер СТО, з яким у подальшому ОСОБА_7 мав розрахуватися. Лише після цього він передав вантажну митну декларацію особисто ОСОБА_7 . Прізвище ОСОБА_20 йому відоме, оскільки цей чоловік один раз разом із ОСОБА_7 був присутнім під час їх спільної зустрічі, де вони обговорювали роботу із перевезення вантажу.

Свідок ОСОБА_72 під час допиту у суді підтвердив, що вказане перевезення він здійснював на прохання ОСОБА_7 , який і передав йому всі необхідні документи, в тому числі і міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR), за якою і здійснювалось перевезення товарів з Росії на територію України.

Протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 26.12.2016 підтверджується, що свідок ОСОБА_72 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка пропонувала йому у вересні-жовтні 2016 року поїхати в м. Москва (Росія) та забрати у визначеному місці зі стоянки вантажний автомобіль та завантаживши приїхати до м. Коростишів Житомирської області (к. п. том № 1 арк. 182-184).

З копії письмової заявки №З-07102016-1 від 07.10.2016 та копії договору №Д-07102016-1 від 07.10.2016 встановлено, що вказані документи підписані та скріплені печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 , у відомостях щодо контактної особи зазначено номер телефону - НОМЕР_13 (к. п. том № 1 арк. 35, 43).

При цьому, цей же контактний номер телефону ФОП ОСОБА_20 - НОМЕР_13 було зазначено і в заявці на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.12.2016, яка була укладена між ФОП ОСОБА_20 (як перевізником) та ФОП ОСОБА_19 (як експедитором) (к. п. том № 4 арк. 37).

Отже, суд приходить до висновку, що оформлення документів з перевезення вантажів автомобільним транспортом за договором від 07.10.2016 з ФОП ОСОБА_35 та за договором від 01.12.2016 з ФОП ОСОБА_19 було здійснено однією і тією ж особою, яка виступала від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 .

З огляду на вищенаведені факти колегія суддів приходить до висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 здійснював підприємницьку діяльність з надання послуг перевезення вантажним автомобільним транспортом від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 .

Протоколом обшуку від 16.08.2017 підтверджується, що під час проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено ноутбук SAMSUNG NP-RV510-A01UA серійний номер ZW1T93DB100348H (к. п. том № 2 арк. 60-64).

Висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи №15777 від 22.12.2017 підтверджується, що серед наявної інформації в області даних НЖМД SAMSUNG моделі HM321HI серійний номер S2HZJ9FZB23435, портативного комп`ютера моделі NP-RV510-A01UA серійний номер ZW1T93DB100348H, містяться графічні файли (зображення реєстраційної картки транспортного засобу «FRUEHAUF TX 34», номерний знак НОМЕР_2 (к. п. том № 4 арк. 163-171).

Отже, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було вилучено ноутбук SAMSUNG моделі HM321HI, на жорсткому диску якого містились графічні файли (зображення) реєстраційної картки напівпричепу FRUEHAUF TX 34, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_23 .

Відомості про вищевказаний напівпричеп, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , були внесені до завідомо підроблених документів, а саме: до договору №01/12-2016 від 01.12.2016 та до заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.12.2016, які були оформлені в електронному вигляді між ФО-П ОСОБА_19 (як експедитором) та ФО-П ОСОБА_20 (як перевізником).

Таким чином, сукупністю досліджених під час судового розгляду письмових доказів та показаннями свідків підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 був тією особою, яка фактично здійснювала діяльність від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 та отримував дохід від такої діяльності, він оформлював відповідні первинні документи на здійснення вантажних перевезень, в його володінні були наявні реєстраційні документи та печатка цього суб`єкта підприємницької діяльності.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним своєї вини та щодо його непричетності до вчинення цього злочину, колегія суддів оцінює критично, вважає ці покази неправдивими та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вказані показання обвинуваченого ОСОБА_7 повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному провадженні, а саме: показаннями представника ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_14 , показаннями свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_34 , ОСОБА_20 , ОСОБА_73 та сукупністю досліджених письмових доказів.

Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Щодо показань обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього на стадії досудового розслідування працівниками правоохоронного органу недозволених заходів психологічного примусу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 51 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 (Заява №16437/04) в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Відповідно до правових висновків, які викладено у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №640/9837/18 (провадження №51-1539км20) та постанові ККС ВС від 18.03.2025 у справі №378/450/21 (провадження №51-2009км24), для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам, або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_7 не зазначив, що чому саме виражалося неналежне поводження до нього зі сторони працівників правоохоронних органів, не зазначив будь-яких конкретних фактичних обставин такого поводження, які давали можливість їх перевірити.

У період часу з серпня 2017 року по теперішній час, ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні його захисник, не зверталися у визначеному законом порядку з заявами чи скаргами на дії працівників правоохоронного органу щодо цих фактів.

За таких обставин, колегія суддів не вважає заяву обвинуваченого ОСОБА_7 про погане поводження «небезпідставною», а його свідчення такими, що отримані внаслідок поганого поводження з ним, і відхиляє цей довід сторони захисту.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом та підтверджується сукупністю досліджених доказів у кримінальному провадженні.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_7 .

Так, у диспозиції частини першої статті 190 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ, яка була чинною станом на 02.12.2016, тобто на дату вчинення кримінального правопорушення), міститься визначення шахрайства як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою.

Частиною другою цієї норми передбачено відповідальність за шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а частиною четвертою цієї норми передбачено кваліфікуючу ознаку - шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах.

Способами вчинення шахрайства є обман чи зловживання довірою.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 № 10, обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Згідно з умовами договору-доручення №11/2016 від 29.11.2016, який було укладено між ФО-П ОСОБА_19 (Експедитор-повірений) та ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» (Замовник-довіритель), ФО-П ОСОБА_19 мала необхідні повноваження на організацію транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажу ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000», на підставі чого в подальшому вона укладала з ФО-П ОСОБА_20 договір №01/12-2016 від 01.12.2016.

Те, що в цьому провадженні спосіб обману та заволодіння майном не є типовим, не виключає злочинності цього діяння, яке прямо передбачене у кримінальному законі. До суб`єктів обману при вчиненні шахрайства належать не лише власники, а й інші особи, уповноважені на вчинення юридично значущих дій стосовно майна. Введення таких осіб в оману дає підстави говорити про опосередковане вчинення шахрайства.

Крім того, стаття 190 КК України не вимагає, щоб особа, яка вводиться в оману при вчиненні шахрайства, і потерпілий від цього злочину (тобто той, кому заподіюється майнова шкода) збігались.

Вищевказані висновки суду узгоджуються з правовим висновком, який викладено в постанові ККС ВС від 07.02.2019 у справі № 489/4597/14-к.

Таким чином, посилання сторони захисту на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між укладенням договору транспортного експедирування №01/12-2016 від 01.12.2016 з ФО-П ОСОБА_19 та подальшими діями щодо шахрайського заволодіння цим майном, є необґрунтованими та безпідставними.

Посилання захисника ОСОБА_18 на той факт, що ОСОБА_7 не інкримінувалася така кваліфікуюча ознака як вчинення злочину «за попередньою змовою групою осіб», колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, в обвинувальному акті від 22.10.2018 (у викладі обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і в кваліфікації кримінального правопорушення та викладі формулювання обвинувачення) є посилання на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, було вчинено за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Колегія суддів зазначає, що згідно з правилами кваліфікації кримінальних правопорушень, якщо вчинений суб`єктом злочин містить декілька кваліфікуючих ознак, що передбачені різними частинами статті Особливої частини КК, за загальним правилом кваліфікація здійснюється за частиною статті, що передбачає більш тяжку кваліфікуючу ознаку, тобто більш тяжкий злочин, а саме за частиною статті Особливої частини КК з більшим порядковим номером.

Щодо доводів сторони захисту про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 206-2 КК України, колегія суддів враховує такі обставини.

Так, згідно з диспозицією ч. 1 ст. 206-2 КК України, протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації у тому числі частками, акціями, паями їх засновників, учасників, акціонерів, членів, є кримінально караним діянням у разі вчинення правочинів з використанням підроблених або викрадених документів, печаток, штампів підприємства, установи, організації.

Отже, кримінальна відповідальність за статтею 206-2 КК України настає у разі протиправного заволодіння майном юридичної особи, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених або викрадених документів, штампів, печаток саме цієї юридичної особи.

При цьому, незважаючи на певну схожість об`єктивних сторін складів злочинів, що передбачені ч. 1 ст. 190 КК України та ст. 206-2 КК України, вони розрізняються за способом вчинення цих злочинів, а саме: при шахрайстві обов`язковим є застосування обману або зловживання довірою потерпілого, а за ст. 206-2 КК України - шляхом вчинення правочинів з підробленими документами юридичної особи.

Під час судового розгляду достовірно встановлено обставини, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме:

-саме обвинувачений ОСОБА_7 був тією особою, яка фактично здійснювала діяльність від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 , в його володінні та розпорядженні були реєстраційні документи та печатка цього суб`єкта підприємницької діяльності;

- ОСОБА_7 не мав та не міг мати у своєму користуванні транспортний засіб DAF ТЕ95ХР, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричеп фургон-Е FRUEHAUF, д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки вони перебували в оренді інших юридичних осіб та не використовувалися для здійснення транспортних перевезень з території Російської Федерації на територію України;

-19.11.2016, тобто безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення, саме ОСОБА_7 здійснював страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів на вантажний автомобіль DAF ТЕ95ХР, д.н.з. НОМЕР_1 , номер поліса UA/003/12319123 від 19.11.2016 (строк дії поліса з 22.11.2016 по 06.12.2016), та на напівпричеп фургон-Е FRUEHAUF, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджує той факт, що у володінні ОСОБА_7 були наявні реєстраційні відомості та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів;

-в ході проведення пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_7 впізнав за фото чоловіка, що зображений на підроблених документах на ім`я ОСОБА_21 , який в подальшому виступав водієм транспортного засобу та був залучений до схеми шахрайського заволодіння майном, яке належить ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000»;

-показами свідків ОСОБА_31 та директора ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» ОСОБА_14 підтверджується, що під час особистих зустрічей, які відбувалися в серпні-вересні 2017 року, ОСОБА_7 пояснював, що він відповідав за організацію перевезення цього товару, замовником якого було ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000», особисто він підробив документи на перевезення та по телефону спілкувався з експедитором ОСОБА_19 , в подальшому передавав підроблені документи на територію РФ, де інші особи, які діяли з ним у змові, за допомогою транспортного засобу з підробленими номерними знаками заїхали на територію заводу та заволоділи майном, яке належало ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ), а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

V. Мотиви суду при призначенні покарання

Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлені.

Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлені.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_7 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-кардіолога Ужгородської міської поліклініки, офіційно не працевлаштований, є особою пенсійного віку, інвалідності чи тяжких захворювань не має, неодружений, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, за місцем постійного проживання характеризується посередньо (к. п. том № 3 арк. 161-164, том № 6 арк. 209, 218-225, 239).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким умисним злочином, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, який вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав та у вчиненому не розкаюється, у зв`язку з чим колегія суддів призначає обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за санкцією ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

При цьому, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 немає правових підстав для застосування положень статті 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом) та статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).

Суд зазначає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки обвинувачений вчинив особливо тяжкий умисний корисливий злочин проти власності, вину у вчиненні цього кримінального правопорушення не визнав та у вчиненому не розкаюється, спричинену потерпілій стороні матеріальну шкоду не відшкодував.

VI. Цивільний позов у кримінальному провадженні

При вирішенні цивільного позову ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» про відшкодування матеріальної шкоди, колегія суддів враховує такі обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення потерпілій стороні - ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 2 244 123,91 грн, що є вартістю непоставленої продукції за договором поставки № 5 від 09.02.2016 та специфікацією № 7 від 19.10.2016, за якими 24.10.2016 було здійснено оплату на суму 5 461 085,60 російських рублів, що згідно з офіційним курсом курсу НБУ станом на вказану дату складає 2 244 123,91 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» є законними та обґрунтованими, а тому цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі.

VII. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

До набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді застави з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

До набрання вироком законної сили продовжити стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 147 280,00 грн, поклавши на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати за викликом до суду;

2) не відлучатися із міста Ужгорода Закарпатської області, в якому він фактично проживає, без дозволу прокурора та суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.09.2016 по 14.09.2016 включно з співвідношення, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 2 (два) дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави процесуальні витрати за проведені у кримінальному провадженні судові експертизи на суму 9 160,00 грн (дев`ять тисяч сто шістдесят гривень 00 копійок), реквізити для сплати: Стягувач платежу: ДЕРЖАВА, Код доходів: 24060300, Отримувач платежу ГУК Харків обл./МТГ Харків/24060300, Рахунок отримувача UA0020649, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998.

Цивільний позов ТОВ «УКРІНВЕСТ 3000» до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРІНВЕСТ 3000» (, юридична адреса: м. Харків, вул. Москалівська, 167) спричинену матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 2 244 123,91 грн (два мільйони двісті сорок чотири тисячі сто двадцять три гривні 91 копійка).

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

1) речі та документи, які були вилучені 16.08.2017 в ході проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 - повернути ОСОБА_7 як власнику (к. п. том № 3 арк. 91-96);

2) речі та документи, які були вилучені 16.08.2017 в ході проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_74 за адресою: АДРЕСА_2 - повернути ОСОБА_75 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як власнику (к. п. том № 3 арк. 97).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається (направляється) обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію вироку суду направити до Державної прикордонної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області.

Роз`яснити обвинуваченому та захиснику право подати клопотання про помилування.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику та представникам потерпілого право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3