Номер провадження: 11-кп/813/938/25
Справа № 501/1388/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні уточнену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 24 вересня 2024 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000978 від 11.12.2019 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такий, що не має судимостей в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 24 вересня 2024 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Строк покарання вирішено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання у виді позбавлення волі попереднє ув`язнення з 12.04.2022 року до 10.11.2022 року, а також з 24 вересня 2024 року до набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Цілодобовий домашній арешт з 10.11.2022 р. по 28.12.2022 р. вирішено зарахувати у строк покарання, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 9 043,81 грн.

Задоволено в повному обсязі цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану злочином, у розмірі 500 000,00 грн (п`ятсот тисяч гривень).

Також вказаним вироком вирішені питання із речовими доказами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_8 11.12.2019 року приблизно о 04 годині 00 хвилин, більш точний час встановити не вдалося, знаходився за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, ринок «Дельфін», біля будинку № 16, по просп. Миру, де під час словесного конфлікту з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_8 , дістав з кишені своєї куртки предмет, ззовні схожий на ніж, взяв його в праву руку та наніс ОСОБА_11 один удар в область шиї зліва, в результаті якого ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани шкіри шиї, правий кінець якої розташований на правій передньо-бічній поверхні в середній третини шиї і лівій кінець рани розташований на лівій бічній поверхні шиї, з ушкодженням підлеглих м`яких тканин і м`язів та з повним пересіченням зовнішньої лівої яремної вени, що утворилася в результаті одноразової дії гострої ріжучої кромки (леза) ріжучого або колюче-ріжучого предмету.

Після вчинення злочину, ОСОБА_8 залишив місце його вчинення в невідомому напрямку, а ОСОБА_11 направився в напрямку магазину «Фокстрот», що розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, 5/181-н, знаходячись біля якого впав, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: крововилив в м`яких тканинах з внутрішньої поверхні в потиличній ділянці в центрі з переломом потиличної кістки та з крововиливами під м`якими мозковими оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку і нижніх поверхонь біля полюсів лобної і скроневої часток правої півкулі головного мозку та з контузійними крововиливами під оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку з розм`якшенням речовини головного мозку; крововиливи в стінці бічного шлуночку правої півкулі головного мозку та в речовини правої ніжки мозочка.

11.12.2019 року о 04:25 годин бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_11 був доставлений до реанімаційного відділення КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР, де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07 годині 50 хвилин помер. Смерть гр. ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою різаною раною шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени та закритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелому кісток основи черепа з крововиливами під м`якими мозковими оболонками та контузійними крововиливами головного мозку. Посттравматичний перебіг ускладнився лівобічною фібринозно-гнійною пневмонією з розвитком інтоксикації, що й стало безпосередньою причиною смерті. Вищезазначені тілесні ушкодження, як разом, так і окремо взяті, містять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і тому, будь-яка з виявлених при дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 травм могла перебувати в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Таким чином, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з уточненнями, в якій просив повторно дослідити докази, вирок скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що стороною обвинувачення не доведена причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення поза розумним сумнівом, судом першої інстанції невірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_8 та вирок ухвалений із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу на те, що у сторони обвинувачення з початку досудового розслідування були у наявності документи на ім`я ОСОБА_8 із його фото, які були знайдені на місці події, у зв`язку з чим дослідженню підлягала єдина версія, що саме ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин, і не досліджувалась версія про вчинення злочину іншою особою.

Показання свідка ОСОБА_12 , який був єдиним очевидцем події, під час допиту та слідчого експерименту мають суттєві суперечності.

Протокол впізнання не є доказом, оскільки свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 по фотознімкам за прикметами, про які не повідомляв слідчого під час допиту та слідчого експерименту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають перевірці і доказуванню, також у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений пояснив, що надав завідомо неправдиві показання, якими обмовив себе, з метою обіцяного захисником обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Сторона обвинувачення, отримавши від ОСОБА_8 зізнавальні показання, не закріпила їх шляхом проведення слідчого експерименту із відтворенням обстановки вчинення злочину.

Речові докази, які були знайдені на місці події, а саме барсетка із документами та пляшка з-під пива, на яких виявлені відбитки пальців обвинуваченого ОСОБА_8 свідчать лише про те, що він знаходився поруч із місцем події, але не доводять його причетність до інкримінованого йому злочину.

Захисник також звертає увагу на те, що на пляшці з-під пива відбитків пальців ОСОБА_8 не виявлено, відповідно до висновків судової дактилоскопічної експертизи №29-Д від 14.01.2020 року та довідки про результати перевірки за обліками АДІС «Дакто2000».

Стороною обвинувачення не проводились дослідження вилучених під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , кросівок на предмет виявлення слідів крові потерпілого ОСОБА_11 . Також відповідно до висновку експерта, не можливо встановити, чи належить кров загиблого ОСОБА_11 виявленим слідам крові за місцем мешкання ОСОБА_8 . Крім того, виявлені і вилучені ножі під час обшуку виключають можливість нанесення пошкоджень лезами клинків даних ножів.

Тобто, стороною обвинувачення не надано ніж, яким ОСОБА_11 нанесені тілесні ушкодження.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що відсутність мотиву на позбавлення життя виключає кваліфікацію дій як навмисне вбивство, натомість в обвинувальному акті стороною обвинувачення мотив на позбавлення обвинуваченим життя ОСОБА_11 не зазначений.

За таких обставин, суд першої інстанції мав би кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст.121 КК України.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що відсутнє фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої інстанції у судових засіданнях, які відбулись 06.06.2022, 15.06.2022, 21.06.2022, 30.06.2022, 21.09.2022, 26.10.2022, 10.11.2022, 08.12.2022, 21.02.2022, 13.04.2023, 14.06.2023, 06.07.2023, 06.07.2023, 14.08.2023, 15.09.2023, 21.09.2023 та 12.10.2023 року.

Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції стороною захисту було заявлене клопотання про проведення комплексної судово-медичної експертизи, у задоволенні якого судом було відмовлено. В подальшому захисник звернувся із клопотанням про витребування з КПН «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_11 , у задоволенні якого судом також було відмовлено без виходу у нарадчу кімнату, натомість аналогічне клопотання прокурора судом першої інстанції було задоволено.

За таких обставин виникли сумніви щодо неупередженості суду та стороною захисту був заявлений відвід судді ОСОБА_1 , однак у його задоволенні було відмовлено.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, про місце та час судового розгляду повідомлена своєчасно належним чином, на підставі чого, за згодою учасників провадження, апеляційний суд розглянув справу за її відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому йому злочині визнав частково та пояснив, що умислу на ОСОБА_11 у нього не було, а на стадії досудового розслідування він надав показання, якими обмовив себе, з метою обіцяного захисником обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Водночас, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивував доведеність його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наступним.

Так, відомості про злочин внесені до ЄРДР 11.12.2019 р. на підставі повідомлення КНП «Чорноморської лікарні» про те, що 11.12.2019 року приблизно о 04:30, було доставлено невідомого чоловіка з різаними ранами. В ході виїзду СОГ на місце події за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, просп. Миру, 16, ринок «Дельфін» було встановлено, що 11.12.2019 року о 04:05, невстановлена особа, в ході словесної перепалки в нецензурній формі, дістала з кишені предмет, ззовні схожий на ніж, та з розмаху нанесла удар в область шиї потерпілого, внаслідок чого пошкодила останньому горлові судини. Згодом невстановлена особа зникла з місця вчинення правопорушення (т. 1 а.с. 72-74);

11 грудня 2019 р. о 04:25 годині потерпілий надійшов до лікарні з діагнозом: різана рана лівої половини шиї з повним пересіченням яремної вени, зовнішня кровотеча, геморрагічний шок 3-4 ст., факт вживання алкоголю, про що свідчить довідка КНП «Чорноморська лікарня» (т. 1 а.с. 78);

Під час огляду місця події, відповідно до даних протоколу від 11.12.2019 року, на місцевості, що розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, просп. Миру, 16, на землі між овочевими рядами ринок «Дельфін», в напрямку «Палацу спорту» виявлений слід речовини бурого кольору, а на одному з прилавків виявлені та вилучені, зокрема, пляшка з-під пива «Арсенал», а також чорна барсетка, в якій гаманець з документами на ім`я ОСОБА_8 (посвідчення водія та талон) (т. 1 а.с. 79-87);

Згідно з даними висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 43 від 29.01.2020 року, на трьох марлевих тампонах зі змивами, вилученими при огляді місця події 11.12.2019 року за адресою: м. Чорноморськ, пр. Миру 16, ринок «Дельфін» (об`єкти №1-3), виявлена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 178-181);

Відповідно до даних висновків судової дактилоскопічної експертизи № 29-Д від 14.01.2020 року та довідки про результати перевірки за обліками АДІС «Дакто 2000», слід пальця руки на поверхні лицьової сторони посвідчення водія, серія ОІA № 477496, на ім`я гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявленого та вилученого 11.12.2019 року в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, пр. Миру, біля будинку № 16, ринок «Дельфін», належить ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 162).

Постановою слідчого від 11.12.2019 визнано доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження вилучені в ході огляду місця події предмети, зокрема, посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також пляшку з-під пива «Арсенал», об`ємом 1,25 л, упакована до паперового конверту (т. 1 а.с. 88-89). Зазначені речові докази оглянуті в судовому засіданні.

На підставі ухвали слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 11.12.2019 р. (т. 1 а.с. 94), за місцем проживання ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 був проведений обшук, відповідно до даних протоколу від 12.12.2019, виявлено та вилучено, зокрема, килимок з плямою бурого кольору, змиви плям крові біля вхідних дверей (т. 1 а.с. 95-100, т. 2 а.с. 78).

Згідно з даними висновку судово-імунологічної експертизи № 34 від 20.01.2020 року, на фрагменті килима (об`єкт № 7), вилученому в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 знайдена кров людини, походження якої не можна виключити від потерпілого ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 163-166);

Згідно з даними висновком судової біологічної експертизи № СЕ 19/115-22/3593-БД від 24.05.2022, встановлено генетичні ознаки зразка крові померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які збігаються з генетичними ознаками крові людини на фрагменті килима. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові померлого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (об`єкт № 1.1) та в об`єкті № 4.1 складає 1,56 х 10-35. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 3 6,39 х 1034 осіб (т. 1, а.с. 219-233);

Відповідно до даних висновку судово-медичної імунологічної експертизи №44 від 30.01.2020 року, на двох марлевих тампонах зі змивами біля вхідних дверей, вилучених в ході обшуку 11.12.2019 р. за адресою: АДРЕСА_3 , виявлені сліди крові людини, походження якої не виключене від потерпілого ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 173-177);

На п`ятнадцяти ножах, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , в об`єктах №№1-24 (нумерація об`єктів відділення судово-медичної цитології) та в змивах з чохлів (в об`єктах №№1, 4а, 19а, 21а, 23а, 24а) кров не виявлена (висновок судово-медичної цитологічної експертизи висновком експерта №8 від 07.01.2020 (т. 1, а.с. 167-172);

Постановою слідчого від 12.12.2019 року визнано доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження речі, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 : пляшку під пива «Арсенал», яка запаковано до паперового конверту; предмети ззовні схожі на ніж, який запаковано до сейф-пакету №ЕХР0205128; 1 (один) предмет у чохла ззовні схожий на ніж, який запаковано до паперового конверту; 8 (вісім) кухонних ножів, які в подальшому запаковано до паперового конверту; 4(чотири) великих ножі у чохлі, які в подальшому запаковано до сейф-пакету №ЕХР50305962; 1 (один) великий штик-ніж, який в подальшому запаковано до паперового конверту; 7 змивів невідомої речовини бурого кольору, які в подальшому запаковано до паперових конвертів у кількості 5 шт.; 1 (один) маленький килимок з плямою бурого кольору, який в подальшому запаковано до паперового конверту (т. 1, а.с. 103-105). Зазначені речові докази оглянуті в судовому засіданні.

20 грудня 2019 року відповідно до даних протоколу був оглянутий труп ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 122-124);

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 3/355-2019 від 30.01.2020, а також актам судово-медичного дослідження (обстеження) №355 від 30.01.2020, № 1528 від 23.12.2019, № 3372/355 від 09.01.2020, № 598 від 26.12.2019 р. при дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження:

рана шкіри шиї, що ушита десятьма вузловими швами, правий кінець якої розташований на правій передньо-бічній поверхні середньої третини шиї і на висоті 145,0 см від рівня стоп та на 4,0 см вище грудинного кінця правої ключиці і лівій кінець рани розташований на лівій бічній поверхні шиї і на висоті 48 см від рівня стоп та на 3,8 см вище умовної середини тіла лівої ключиці, рана лінійної форми і розташована майже горизонтально; з ушкодженням, відповідно по локалізації рани шкірі, підлеглих м`яких і м`язів та з повним пересіченням зовнішньої лівої яремної вени; за даними медико-криміналістичного дослідження, ушкодження шкірі шиї є різаним, яке могло утворитися в результат гострої ріжучої кромки (леза) ріжучого або колюче-ріжучого предмету;

закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких тканинах з внутрішньої поверхні потиличній області в центрі з переломом підлеглої потиличної кістки, з крововиливами під м`якими мозковими оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку і нижніх поверхонь біля полюсів лобної і скроневої часток правої півкулі головного мозку та контузійними крововиливами в проекції крововиливів під оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку з розм`якшенням речовини головного мозку; крововиливі в стінці бічного шлуночку правої півкулі головного мозку та в речовини правої ніжки мозочка: дані тілесні ушкодження укладаються механізм їх одномоментного утворення від дії тупих предметів чи удару об такі.

Дані судово-гістологічного дослідження, при якому в крововиливах в м`яких тканинах шиї і потиличної області та в крововиливах під м`якими мозковими оболонками і контузійними крововиливах головного мозку встановлена подібна клітинна реакція на ушкодження вказують на те, що усі виявлені тілесні ушкодження утворилися в один невизначено короткий проміжок часу і незадовго до поступлення гр. ОСОБА_11 до лікувального закладу та в будь-який послідовності. Вищезазначені тілесні ушкодження, як разом, так і окремо взяті, містять ознаки Тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 2.11.3,4) Смерть гр. ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою різаною раною шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени та закритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелому кісток основи черепа з крововиливами під м`якими мозковими оболонками та контузійними крововиливами головного мозку, які в своєму посттравматичному перебігу ускладнилися лівобічною фібринозно-гнійною пневмонією з розвитком інтоксикації, що й з`явилося безпосередньою причиною смерті. 3.(7) Утворення тілесних ушкоджень, що були виявлені при дослідження трупа, власною рукою можна виключити. Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 12699, смерть гр. ОСОБА_11 була констатована у реанімаційному відділенні КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР о 07.50 годин 20.12.2019 (т.1 а.с. 140-143, 144 155).

Проведеною судово-медичною криміналістичною експертизою № 14 від 03.02.2020 р. встановлено, що на клапті шкіри шиї, виявлено наскрізне різане пошкодження, яке могло утворитися в результаті дії гострої ріжучої кромки (леза) плаского ріжучого або колюче-ріжучого предмету. 3. При проведенні експериментально-порівняльного дослідження пошкоджень, які були утворені лезами клинків, наданих на експертизу на медичній клейонці, встановлено, що пошкодження, утворені лезами клинків ножів: №1, №2, №5, №6, №8, №9, №10, №11, №12 та №14, мають схожість основними груповими за ознаками з істинним пошкодженням на клапті шкіри шиї, що не виключає можливості заподіяння різаного пошкодження, лезом одного із клинків наданих ножів. Експериментальні пошкодження, які були утворені клинками ножів: №3, №4, №7, №13 та №15 дають підстави виключити можливість нанесення пошкоджень лезами клинків даних ножів (т. 1, а.с. 182-204).

Відповідно до даних висновку додаткової судово-медичної експертизи №65/355-2019 від 27.03.2020 року, при дослідження трупа гр. ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: - рана шкірі шиї, що ушита десятьма вузловими швами, правий кінець якої розташований на правій передньо-бічній поверхні середньої третини шиї і на висоті 145,0 см від рівня стоп та на 4,0 см вище грудинного кінця правої ключиці і лівій кінець рани розташований на лівій бічній поверхні шиї і на висоті 144,8 см від рівня стоп та на 3.8 см вище умовної середини тіла лівої ключиці: рана лінійної форми і розташована майже горизонтально; з ушкодженням, відповідно по локалізації рани шкірі, підлеглих м`яких тканин і м`язів та з повним пересіченням зовнішньої лівої яремної вени: за даними медико- криміналістичного дослідження, ушкодження шкірі шиї є різаним, яке могло утворитися в результаті дії гострої ріжучої кромки (леза) ріжучого або колюче-ріжучого предмету; закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких тканинах з внутрішньої поверхні в потиличній області в центрі з переломом підлеглої потиличної кістки, з крововиливами під м`якими мозковими оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку і нижніх поверхонь біля полюсів лобної і скроневої часток правої півкулі головного мозку та контузійними крововиливами в проекції крововиливів під оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку з розм`якшенням речовини головного мозку; крововиливі в стінці бічного шлуночку правої півкулі головного мозку та в речовини правої ніжки мозочка; дані тілесні ушкодження укладаються в механізм їх одномоментного утворення від дії тупих предметів чи удару об такі. За даними судово-гістологічного дослідження, в крововиливах в м`яких тканинах шиї і потиличної області та в крововиливах під м`якими мозковими оболонками і контузійних крововиливах головного мозку встановлена подібна клітинна реакція на ушкодження, що вказує на те, що усі виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження утворилися в один невизначено короткий проміжок часу і незадовго до поступлення потерпілого до лікувального закладу. Після отримання різаної рани шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени, потерпілий ОСОБА_11 (прикриваючи рану рукою) міг невизначено короткий проміжок часу пересуватися: дані травми зазвичай супроводжуються зовнішньою кровотечею з розвитком гострої анемії внутрішніх органів і геморрагичного шоку, що супроводжується втратою свідомості у потерпілих, і тому, враховуючи відсутність яких-небудь інших тілесних ушкоджень, окрім виявлених при досліджені трупа гр. ОСОБА_11 , закрита черепно-мозкова травма могла бути утворена після заподіяння потерпілому різаного ушкодження шиї внаслідок подальшого падіння потерпілого на площині («з висоти власного росту»). 3.4. Вищезазначені тілесні ушкодження, як разом, так і окремо взяті, містять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і тому, будь-яка з виявлених при дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 травм могла перебувати в прямому причинному настанням смерті потерпілого (т. 1, а.с. 205-208).

Висновком додаткової судово-медичної експертизи №2/355-2019 від 30.04.2022, згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: рана шкірі шиї, що ушита десятьма вузловими швами, правий кінець якої розташований на правій передньо-бічній поверхні в середній третини шиї і на висоті 145,0 см від рівня стоп та на 4,0 см вище грудинного кінця правої ключиці і лівій кінець рани розташований на лівій бічній поверхні шиї і на висоті 144,8 см від рівня стоп та на 3,8 см вище умовної середини тіла лівої ключиці, з ушкодженням підлеглих м`яких тканин і м`язів та з повним пересіченням зовнішньої лівої яремної вени. За даними медико- криміналістичного дослідження, ушкодження шкірі шиї є різаним, що не має ранового каналу та яка могла утворитися в результаті одноразової дії гострої ріжучої кромки (леза) ріжучого або колюче-ріжучого предмету, до якого потерпілий був звернений відповідної частиною шиї; закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких тканинах з внутрішньої поверхні в потиличній ділянці в центрі з переломом потиличної кістки та з крововиливами під м`якими мозковими оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку і нижніх поверхонь біля полюсів лобної і скроневої часток правої півкулі головного мозку та з контузійними крововиливами під оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку з розм`якшенням речовини головного мозку: крововиливі в стінці бічного шлуночку правої півкулі головного мозку та в речовини правої ніжки мозочка. Наявність контактних ушкоджень у вигляді крововиливу в м`яких тканинах потиличної ділянки волосяної частини голови з внутрішньої поверхні з переломом потиличної кістки (місце прикладання травмуючої сили), а також наявність ушкоджень у вигляді крововиливів під м`якими мозковими оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку і нижніх поверхонь біля полюсів лобної і скроневої часток правої півкулі головного мозку та контузійних крововиливів в проекції крововиливів під м`якими мозковими оболонками у полюсів лобної і скроневої часток лівої півкулі головного мозку з розм`якшенням речовини головного мозку (з боку протиудару) закрита черепно-мозкова травма у потерпілого являється характерною для травми прискорення і могла бути отримана в результаті падіння на площині, тобто «з висоти власного зросту». Встановлення, за даними судово-гістологічного дослідження, в крововиливах в м`яких тканинах шиї і потиличної ділянки та в крововиливах під м`якими мозковими оболонками і контузійних крововиливах головного мозку подібної клітинної реакції на ушкодження вказують на те, що виявлені при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 тілесні ушкодження утворилися прижиттєве і в один, невизначено короткий проміжок часу та незадовго до поступлення потерпілого до лікувального закладу (згідно «Медичної карти стаціонарного хворого № 12699», 11.12.2019 року о 04.25 годин). Вищезазначені тілесні ушкодження, як разом, так і окремо взяті, містять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Після отримання різаної рани шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени, потерпілий ОСОБА_11 (прикриваючи рану рукою) міг невизначено короткий проміжок часу пересуватися; дані травми зазвичай супроводжуються зовнішньою кровотечею з розвитком гострого анемії внутрішніх органів і геморрагичного шоку, що супроводжується втратою свідомості у потерпілих, і тому, враховуючи відсутність яких-небудь інших тілесних ушкоджень, окрім виявлених при досліджені трупа гр. ОСОБА_11 , закрита черепно-мозкова травма могла бути утворена після заподіяння потерпілому різаного ушкодження шиї внаслідок подальшого падіння потерпілого на площині. 2.(1,3,4,5,6) Смерть гр. ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою різаною раною шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени та закритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелому кісток основи черепа з крововиливами під м`якими мозковими оболонками та контузійними крововиливами головного мозку. Посттравматичний перебіг ускладнилися лівобічною фібринозно-гнійною пневмонією з розвитком інтоксикації, що й з`явилося безпосередньою причиною смерті. Вищезазначені тілесні ушкодження, як разом, так і окремо взяті, містять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і тому, будь-яка з виявлених при дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 травм могла перебувати в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. 3.(10) Утворення тілесних ушкоджень, що були виявлені при дослідження трупа гр. ОСОБА_11 рукою можна виключити (т. 1, а.с. 209-213).

Відповідно до даних висновку комплексної комісійної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 178 від 12.05.2022, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому хворобливому розладу психічної діяльності не перебував, у зв`язку з чим був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, при цьому його дії не були обумовлені маяченням, обманами сприйняття, афективними розладами та кількісно порушеною свідомістю, тому за своїм психічним станом він був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, недоумство, та інший хворобливий стан психіки, також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може правильно сприймати обставини, що мають значення для справи і давати про них правильні покази, приймати участь в слідчих діях та предстати перед судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1, а.с. 214-217).

Окрім того, судом 1-ої інстанції також допитані потерпіла та свідки, із показань яких встановлено наступне.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що загиблий ОСОБА_11 є її сином. 11.12.2019 їй зателефонувала незнайома особа та повідомила, що її син знаходиться в реанімації. Коли вона приїхала, то син був у комі. Обставини спричинення синові тілесних ушкоджень їй невідомі. Востаннє розмовляла з сином 10.12.2019 року, коли в ході розмови той зазначив про небезпеку, що йому загрожує, більше нічого не розповідаючи, направився додому, де, як ним було зазначено раніше, він мав намір споживати алкогольні напої. Зі слів потерпілої, їй телефонували невідомі особи та погрожували фізичною розправою щодо сина. Син був судимий 10 років тому за розбій. Відомості щодо притягнення сина до відповідальності за поширення наркотичних речовин, а також щодо їх вживання сином їй невідомі. Син працював різноробочим та мешкав за адресою: АДРЕСА_4 з дівчиною на ім`я ОСОБА_13 . Потерпіла позов підтримує, обґрунтовує його стражданнями, що пов`язані з втратою близької людини сина.

Відповідно до першого речення ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 , на підставі ухвали слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2019 р. (т. 1 а.с. 126) допитаний в порядку ст. 225 КПК України.

Відповідно до актового запису про смерть № 1242 від 16.11.2021 р. ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 2 а.с. 11).

Згідно відеозапису судового засідання (т. 1 а.с. 127) та стенограми допиту свідка ОСОБА_12 в порядку статті 225 КПК України, ОСОБА_12 пояснив, що працює охоронцем на ринку «Дельфін», о 3 чи 4 годині ранку на ринку «Дельфін» обвинувачений пив пиво і розмовляв з ним, після чого коли повз них проходив потерпілий, то обвинувачений підізвав того нецензурною лайкою і після розмови дістав ніж, завдав удар другому по шиї «на отмаш», від чого у того хлинула кров, після чого вони обидва пішли (т. 1, а.с. 130-133).

В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2019 р., свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 11.12.2019 р. вдарила ножем незнайомого чоловіка на ринку «Дельфін» (т. 1 а.с. 111-114).

Під час проведення слідчого експерименту, відповідно до даних протоколу від 14.12.2019 р., свідок ОСОБА_12 показав на місці механізм дії особи, яка нанесла поранення, підтвердивши раніше надані показання (т. 1 а.с. 116 118, т. 2 а.с. 12).

Відповідно до даних карти виїзду швидкої медичної допомоги № 110 від 11.12.2019 р., 11.12.2019 р. приблизно о 04:25 годині біля магазину «Фокстрот» на перехресті просп. Миру та вул. 1 Травня, потерпілий пройшов декілька кроків і впав.

Свідок захисту ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він лікар, в складі швидкої медичної допомоги брав участь у виїзді, коли побачили потерпілого той сидів, намагався піти ним на зустріч, а коли вони під`їхали той лежав, шия була розрізана, весь в крові, в лікарню його доставили живим, однак той не реагував.

Свідок захисту ОСОБА_15 пояснила, що вона медична сестра в складі бригади швидкої медичної допомоги виїздила на виклик «ножове поранення». Побачили травмованого біля магазину «Фокстрот» на перехресті просп. Миру і вул. 1 Травня, той сидів навпочіпки, а коли вони під`їздили, той впав, падіння вони не бачили, однак коли під`їхали то той вже лежав без свідомості в комі, на всю шию була різана рана, відкрита кровотеча.

Свідок захисту ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що як водій швидкої медичної допомоги брав участь у виїзді. Коли їхали по просп. Миру, то лікар побачив пораненого, коли він зупинився і приніс ноші той лежав, його погрузили і відвезли до лікарні.

Свідок захисту ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 є її рідним батьком, він відповідальний турботливий батько, хороша людина, з якою впевнено і спокійно. Лише зараз їй стало відомо, в чому батька обвинувачують, спочатку вона не розуміла, куди він зник, вона втратила з ним зв`язок, вони не спілкувалися з 2019 по 2022 рік, дізналася, що він розшукується.

Судовий експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні роз`яснив суть висновків судово-медичних експертиз, пояснив, що висновки про причину смерті потерпілого він зробив на підставі дослідження медичної документації і не бачить підстав піддавати їх сумніву.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що у сторони обвинувачення з початку досудового розслідування були у наявності документи на ім`я ОСОБА_8 із його фото, які були знайдені на місці події, у зв`язку з чим дослідженню підлягала єдина версія, що саме ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин, і не досліджувалась версія про вчинення злочину іншою особою, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, в апеляційній скарзі захисник вказує на те, що знайдені на місці події речі ОСОБА_8 свідчать лише про те, що він знаходився поруч із місцем події, але не доводять його причетність до інкримінованого йому злочину, отже заперечує, що саме обвинувачений скоїв вбивство потерпілого, проте в змісті апеляційної скарги (Т.4 а.с. 65) вказує на те, що суд першої інстанції мав би кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст.121 КК України.

Зазначені доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає суперечливими та нелогічними, оскільки заперечуючи причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, захисник одночасно вказує на те, що саме обвинувачений спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 у виді рани шиї.

Сторона захисту, взявши за основу покази обвинуваченого, відтворила їх у ракурсі того, що після того, як ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , потерпілий самостійно покинув місце події, в подальшому отримав черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток основи черепа та потерпілий помер через дев`ять днів після отриманого поранення шиї, тобто у того, хто спричинив ушкодження і бачив, як потерпілий йде з місця події, не було умислу на позбавлення життя людини.

Не погоджуючись з інтерпретацією подій, яка викладена обвинуваченим і в подальшому проілюстрована захисником, апеляційний суд вважає, що версія обвинувачення, викладена в обвинувальному акті та визнана судом доведеною підтверджується рядом прямих доказів усними (показами свідків), речовими та документальними доказами. Сукупність досліджених доказів очевидно свідчить про достовірність, щирість та правдивість показів свідків та про неспроможність і непереконливість показів обвинуваченого.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ої інстанції про те, що сукупність досліджених доказів не залишають суду сумнівів в тому, що ОСОБА_8 винуватий у вчиненні умисного вбивства, а саме:

показання обвинуваченого ОСОБА_8 , дані ним на досудовому розслідуванні про те, що він поставив барсетку з документами на прилавок, пив пиво та розмовляв з охоронцем ринку ОСОБА_12 , в присутності якого між ним і потерпілим відбулася сутичка, в процесі якої коли він тримав ніж в руці потерпілий отримав ножове поранення шиї;

показання свідка ОСОБА_12 , дані ним при допиті в порядку ст. 225 КПК України, під час впізнання за фотознімками та під час проведення слідчого експерименту, про те, що вночі він розмовляв з ОСОБА_8 , однак коли проходив потерпілий, то між останнім та ОСОБА_8 відбулася суперечка та сутичка, в процесі якої ОСОБА_8 дістав з кишені ніж і швидким рухом завдав поранення шиї потерпілому, від чого у того інтенсивно пішла кров;

дані огляду місця події, де виявлена велика кількість крові потерпілого, пляшка пива та барсетка з документами ОСОБА_8 з його відбитком пальців;

в ході обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 на килимі виявлена кров потерпілого, а також на стіні сліди крові, походження якої не виключене від потерпілого;

а також дані судово-медичних експертиз, якими встановлено, що смерть потерпілого настала він сукупної травми, в тому числі різаної рани шиї з повним пересіченням зовнішньої лівої яремної вени.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають перевірці і доказуванню, також у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений пояснив, що надав завідомо неправдиві показання, якими обмовив себе, з метою обіцяного захисником обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, були ретельно перевірені під час судового та апеляційного розгляду, оскільки не лише вказані показання обвинуваченого покладені в основу вироку, а висновок суду про його винуватість заснований також на сукупності інших доказів, досліджених судом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що показання свідка ОСОБА_12 , який був єдиним очевидцем події, під час допиту та слідчого експерименту мають суттєві суперечності, а також протокол впізнання не є доказом, оскільки свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 по фотознімкам за прикметами, про які не повідомляв слідчого під час допиту та слідчого експерименту, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, свідок ОСОБА_12 був допитаний слідчим суддею в порядку статті 225 КПК України. Згідно відеозапису судового засідання (т. 1 а.с. 127) та стенограми допиту, ОСОБА_12 пояснив, що працює охоронцем на ринку «Дельфін», о 3 чи 4 годині ранку на ринку «Дельфін» обвинувачений пив пиво і розмовляв з ним, після чого коли повз них проходив потерпілий, то обвинувачений підізвав того нецензурною лайкою і після розмови дістав ніж, завдав удар другому по шиї «на отмаш», від чого у того хлинула кров, після чого вони обидва пішли (т. 1, а.с. 130-133).

В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2019 року, свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 11.12.2019 р. вдарила ножем незнайомого чоловіка на ринку «Дельфін» (т. 1 а.с. 111-114).

Під час проведення слідчого експерименту, відповідно до даних протоколу від 14.12.2019 р., свідок ОСОБА_12 показав на місці механізм дії особи, яка нанесла поранення, підтвердивши раніше надані показання (т. 1 а.с. 116 118, т. 2 а.с. 12).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07.12.2020 року в справі № 728/578/19, згідно ст. 85 КПК України, належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає показання свідка ОСОБА_12 у співвідношенні із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2019 року та слідчим експериментом за участю свідка належними та допустимими доказами, підстави вважати їх такими, що отримані з порушенням вимог КПК, у колегії суддів відсутні.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, про те, що:

- речові докази, які були знайдені на місці події, а саме барсетка із документами та пляшка з-під пива, на яких виявлені відбитки пальців обвинуваченого ОСОБА_8 свідчать лише про те, що він знаходився поруч із місцем події, але не доводять його причетність до інкримінованого йому злочину;

- на пляшці з-під пива відбитків пальців ОСОБА_8 не виявлено, відповідно до висновків судової дактилоскопічної експертизи №29-Д від 14.01.2020 року та довідки про результати перевірки за обліками АДІС «Дакто2000»;

- стороною обвинувачення не проводились дослідження вилучених під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , кросівок на предмет виявлення слідів крові потерпілого ОСОБА_11 . Також відповідно до висновку експерта, неможливо встановити, чи належить кров загиблого ОСОБА_11 виявленим слідам крові за місцем мешкання ОСОБА_8 . Крім того, виявлені і вилучені ножі під час обшуку виключають можливість нанесення пошкоджень лезами клинків даних ножів, апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод отримання доказів внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, під час огляду місця події, відповідно до даних протоколу від 11.12.2019 року, на місцевості, що розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, просп. Миру, 16, на землі між овочевими рядами ринок «Дельфін», в напрямку «Палацу спорту» виявлений слід речовини бурого кольору, а на одному з прилавків виявлені та вилучені, зокрема, пляшка з-під пива «Арсенал», а також чорна барсетка, в якій гаманець з документами на ім`я ОСОБА_8 (посвідчення водія та талон) (т. 1 а.с. 79-87);

Згідно з даними висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 43 від 29.01.2020 року, на трьох марлевих тампонах зі змивами, вилученими при огляді місця події 11.12.2019 року за адресою: м. Чорноморськ, пр. Миру 16, ринок «Дельфін» (об`єкти №1-3), виявлена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 178-181);

Відповідно до даних висновків судової дактилоскопічної експертизи № 29-Д від 14.01.2020 року та довідки про результати перевірки за обліками АДІС «Дакто 2000», слід пальця руки на поверхні лицьової сторони посвідчення водія, серія ОІA № 477496, на ім`я гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявленого та вилученого 11.12.2019 року в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, пр. Миру, біля будинку № 16, ринок «Дельфін», належить ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 162)

При цьому, суд критично оцінив показання обвинуваченого про те, що слід крові потерпілого на килимі залишилися від взуття працівників поліції, оскільки обшук проведений 12.12.2019 р., тобто через добу після того, як працівники поліції проводили огляд місця події вранці 11.12.2019 р. Крім того, виявлення плями крові потерпілого в помешканні обвинуваченого повністю узгоджується із сукупністю досліджених доказів і не суперечить встановленим обставинам події вбивства.

Також суд 1-ої інстанції обґрунтовано відхилив посилання сторони захисту на те, що загиблий помер через дев`ять днів після отриманого поранення шиї, тобто у того, хто спричинив ушкодження і бачив, як потерпілий йде з місця події, не було умислу на позбавлення життя людини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не надано ніж, яким ОСОБА_11 нанесені тілесні ушкодження, апеляційний суд вважає, що не встановлення знаряддя вчинення злочину не впливає на суть встановлених фактичних обставин, оскільки матеріалами справи доведено, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені саме ножем, який був в руках обвинуваченого.

Позиція апеляційного суду обумовлена тим, що враховуючи те, що ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинув, тривалий час переховувався від органів слідства, тому саме обвинувачений забрав ніж з місця вчинення злочину, достеменно розуміючи, що він є знаряддям вчинення злочину.

Також, проведеною судово-медичною криміналістичною експертизою № 14 від 03.02.2020 р. встановлено, що на клапті шкіри шиї, виявлено наскрізне різане пошкодження, яке могло утворитися в результаті дії гострої ріжучої кромки (леза) плаского ріжучого або колюче-ріжучого предмету. При проведенні експериментально-порівняльного дослідження пошкоджень, які були утворені лезами клинків, наданих на експертизу на медичній клейонці, встановлено, що пошкодження, утворені лезами клинків ножів: №1, №2, №5, №6, №8, №9, №10, №11, №12 та №14, мають схожість основними груповими за ознаками з істинним пошкодженням на клапті шкіри шиї, що не виключає можливості заподіяння різаного пошкодження, лезом одного із клинків наданих ножів. Експериментальні пошкодження, які були утворені клинками ножів: №3, №4, №7, №13 та №15 дають підстави виключити можливість нанесення пошкоджень лезами клинків даних ножів (т. 1, а.с. 182-204).

Також, в апеляційній скарзі захисник зазначає про те, що під час судового розгляду в нього виникли сумніви щодо неупередженості суду та стороною захисту був заявлений відвід судді ОСОБА_1 , однак у його задоволенні було відмовлено.

Так, захисник зазначає, що стороною захисту було заявлене клопотання про проведення комплексної судово-медичної експертизи, у задоволенні якого судом було відмовлено. В подальшому захисник звернувся із клопотанням про витребування з КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_11 , у задоволенні якого судом також було відмовлено без виходу у нарадчу кімнату, натомість аналогічне клопотання прокурора судом першої інстанції було задоволено.

Згідно матеріалів справи, захисник ОСОБА_9 в заяві про відвід судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження стверджував, що дії головуючого судді ОСОБА_1 не відповідають загальним засадам кримінального провадження, свідчать про його упередженість на користь сторони обвинувачення, про що на думку сторони захисту свідчить те, що головуючий суддя безпідставно відмовляв в задоволенні клопотань сторони захисту та задовольняв клопотання сторони обвинувачення.

З огляду на це, сторона захисту вважає, що суддя ОСОБА_1 не бажав встановити істину у справі, перевірити версію сторони захисту допустимими доказами, з`ясувати дійсну причину смерті ОСОБА_11 з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Тобто для судді ОСОБА_1 заздалегідь встановлена вина обвинуваченого саме у скоєнні навмисного вбивства, і будь-які дії сторони захисту, направлені на зміну кваліфікації діянь, на його думку, є тільки незгодою з версією сторони обвинувачення яка для судді є заздалегідь доведеною.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.08.2024 року було відмовлено в задоволенні заяви захисника про відвід судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 .

Мотивуючи своє рішення суд вважав, що дії судді ОСОБА_1 відповідали ст.321 КПК України, та висновок заявника адвоката обвинуваченого про нібито упередженість судді ОСОБА_1 є лише його суб`єктивною думкою, яка не містить будь-яких доказів заінтересованості в результатах провадження або наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, зокрема в дослідженні доказів, як з боку сторони обвинувачення так і з боку сторони захисту.

Повторно перевіряючи доводи захисника, колегія суддів не знайшла підтверджень таким доводам, з огляду на наступне.

Так, згідно п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 інкримінувалось вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, тому суд 1-ої інстанції повинен був, з урахуванням викладених вимог законодавства встановити фактичні обставини кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, з огляду на що позиція захисту про те, що до виходу у нарадчу кімнату, головуючий суддя заздалегідь встановив вину обвинуваченого саме у скоєнні навмисного вбивства, є, вочевидь, хибною.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження, вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

При цьому, судовий процес є змагальним, та задоволення чи відхилення клопотань учасників кримінального провадження не можуть бути підставою для висновку про упередженість суду, оскільки такі рішення приймаються судом з урахуванням думки учасників процесу та його стадії.

Таким чином, доводи захисту щодо упередженості судді ОСОБА_1 під час розгляду кримінального провадження, були перевірені апеляційним судом, ним надана відповідна оцінка та вони визнані необґрунтованими.

Натомість, суд, ухвалюючи вказаний вирок намагався зберегти нейтральність по відношенню до сторін і оцінив докази виключно на власному переконанні, що ґрунтувалось не тільки на праві і законі, але й використовуючи звичайний життєвий досвід. Факти і обставини, судом викладені в тому розумінні, як вони були надані стороною обвинувачення, після ретельної перевірки в змагальній процедурі стороною захисту, яка намагалась поставити їх під сумнів з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Також, ухвалою суду від 30.07.2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про призначення по справі комплексної комісійної судово-медичної експертизи.

Необхідність призначення комплексної судово-медичної експертизи в суді 1-ої інстанції та в апеляційному суді, захисник обґрунтовував тим, що висновки вже проведених судово-медичної експертиз містять відомості про декілька тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого: різна рана шиї з повним пересіченням зовнішньої лівої яремної вени; закрита черепно-мозкова травма; які ускладнилися лівобічною фібринозно-гнійною пневмонією.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що будь-які підстави для обов`язкового призначення експертизи, на якій наполягав захисник, передбачені ст. 332 КПК України відсутні, беручи до уваги, що висновки СМЕ №3/355-2019 від 30.01.2020 р., додаткової СМЕ № 65/355-2019 від 27.03.2020 р., № 2/355-2019 від 20.04.2022 р. що маються в матеріалах провадження і допит самого експерта в суді дав вичерпні відповіді на поставлені перед експертом питання, в тому числі вказані у його висновку і обставини справи не потребують проведення комплексної судово-медичної експертизи.

Висновок додаткової судово-медичної експертизи №2/355-2019 від 30.04.2022 року на рівні з іншими висновками експертиз, а також у сукупності з іншими доказами по справі досліджені судом для вирішення по суті кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання захисника про призначення по справі комплексної комісійної судово-медичної експертизи було обґрунтовано відмовлено.

Під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_9 були подані клопотання про призначення комплексної комісійної судово-медичної експертизи, повторне дослідження доказів, зміст яких повністю відповідав клопотанням, заявленим ним в суді 1-ої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 02.12.2025 року було відмовлено в задоволенні вказаних клопотань, оскільки фактично, повторно заявляючи такі клопотання із аналогічними доводами, захисник наполягав на повторному проведенні апеляційним судом як досудового розслідування так і судового розгляду, що не передбачено нормами діючого КПК в межах перегляду в апеляційному порядку вироку суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Як убачається з вироку, судом 1-ої інстанції установлено, що в рамках даного кримінального провадження були проведені експертизи №3/355-2019 від 30.01.2020 р., додаткової СМЕ № 65/355-2019 від 27.03.2020 р., № 2/355-2019 від 20.04.2022 р., висновки яких покладений в основу вироку.

Суд 1-ої інстанції, дослідивши висновки, визнав їх належними і допустимими доказом та поклав в основу обвинувального вироку.

Апеляційний суд, перевіряючи матеріали кримінального провадження, не погоджується з твердженнями захисника про те, що висновки вже проведених судово-медичної експертиз містять відомості про декілька тілесних ушкоджень, та не відповідають на питання, від яких настала смерть потерпілого: різна рана шиї з повним пересіченням зовнішньої лівої яремної вени; закрита черепно-мозкова травма; які ускладнилися лівобічною фібринозно-гнійною пневмонією, з огляду те, що такі доводи сторони захисту не підтверджуються матеріалами справи та не були доведені в суді апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує, що висновком додаткової судово-медичної експертизи №2/355-2019 від 30.04.2022 року встановлено, що за даними судово-гістологічного дослідження, в крововиливах в м`яких тканинах шиї і потиличної ділянки та в крововиливах під м`якими мозковими оболонками і контузійних крововиливах головного мозку подібної клітинної реакції на ушкодження вказують на те, що виявлені при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_11 тілесні ушкодження утворилися прижиттєве і в один, невизначено короткий проміжок часу та незадовго до поступлення потерпілого до лікувального закладу (згідно «Медичної карти стаціонарного хворого № 12699», 11.12.2019 року о 04.25 годин). Вищезазначені тілесні ушкодження, як разом, так і окремо взяті, містять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Після отримання різаної рани шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени, потерпілий ОСОБА_11 (прикриваючи рану рукою) міг невизначено короткий проміжок часу пересуватися; дані травми зазвичай супроводжуються зовнішньою кровотечею з розвитком гострого анемії внутрішніх органів і геморрагичного шоку, що супроводжується втратою свідомості у потерпілих, і тому, враховуючи відсутність яких-небудь інших тілесних ушкоджень, окрім виявлених при досліджені трупа гр. ОСОБА_11 , закрита черепно-мозкова травма могла бути утворена після заподіяння потерпілому різаного ушкодження шиї внаслідок подальшого падіння потерпілого на площині. 2.(1,3,4,5,6) Смерть гр. ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою різаною раною шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени та закритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелому кісток основи черепа з крововиливами під м`якими мозковими оболонками та контузійними крововиливами головного мозку. Посттравматичний перебіг ускладнилися лівобічною фібринозно-гнійною пневмонією з розвитком інтоксикації, що й з`явилося безпосередньою причиною смерті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Водночас, будь-які підстави для обов`язкового призначення експертизи, на які вказує захисник в апеляційній скарзі, передбачені ст. 332 КПК України відсутні, беручи до уваги, що висновок експерта №2/355-2019 від 30.04.2022 року дав вичерпні відповіді на поставлені перед експертом питання, а саме в тому числі вказані у його висновку і обставини справи не потребують проведення комісійної судово-медичної експертизи, оскільки експертиза вказує, які наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_11 механізм, локалізацію та характер їх утворення. Вказаний експертний висновок у сукупності з іншими доказами по справі досліджені судом для вирішення по суті кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено судом 1-ої інстанції, при розгляді даного кримінального провадження, враховано, що:

- ініціатором конфлікту був саме обвинувачений ОСОБА_8 , що підтверджується показами свідка ОСОБА_12 ;

- обвинувачений ОСОБА_8 , дістав з кишені своєї куртки предмет, ззовні схожий на ніж, взяв його в праву руку та наніс ОСОБА_11 один удар в область шиї зліва.

Також, судом 1-ої інстанції прийняті до уваги поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення останнього до наслідків своїх дій.

Окрім того, дослідженими доказами підтверджено, що після того, як обвинувачений ОСОБА_8 зрозумів, що поранив потерпілого в область шиї, він не викликав швидку медичну допомогу або поліцію з метою повідомлення про інцидент та відтворення тяжких наслідків своїх протиправних дій, а навпаки, покинув місце вчинення злочину.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки наведені вище дії обвинуваченого ОСОБА_8 повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно із висновками експертів, потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесне ушкодження в життєво-важливий орган шию, знаряддя вчинення злочину ніж, та при експертизі потерпілого встановлено, що смерть гр. ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою різаною раною шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени та закритою черепно-мозковою травмою у вигляді перелому кісток основи черепа з крововиливами під м`якими мозковими оболонками та контузійними крововиливами головного мозку. Посттравматичний перебіг ускладнився лівобічною фібринозно-гнійною пневмонією з розвитком інтоксикації, що й з`явилося безпосередньою причиною смерті.

Відтак апеляційний суд вважає, що вказані обставини у своїй сукупності спростовують твердження сторони захисту про те, що засуджений не мав намір на вчинення вбивства ОСОБА_11 , оскільки завдання ОСОБА_8 поранення потерпілому у життєво-важливий орган шию із значною силою, свідчить про намір засудженого позбавити життя потерпілого, а локалізація поранення, знаряддя вчинення злочину ніж, на переконання апеляційного суду спростовує версію обвинуваченого про те, що він мав умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень, а не вбивство.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 розумів, що здійснює посягання на життя потерпілого та свідомо допускав настання наслідків у виді його смерті.

Разом із цим, спосіб вчинення злочину, спрямованість удару, локалізація і характер заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, на думку апеляційного суду свідчать про наявність у ОСОБА_8 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому.

Відтак дії обвинуваченого ОСОБА_8 відносно кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі захисник вказував на те, що відсутнє фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої інстанції у судових засіданнях, які відбулись 06.06.2022, 15.06.2022, 21.06.2022, 30.06.2022, 21.09.2022, 26.10.2022, 10.11.2022, 08.12.2022, 21.02.2022, 13.04.2023, 14.06.2023, 06.07.2023, 06.07.2023, 14.08.2023, 15.09.2023, 21.09.2023 та 12.10.2023 року.

Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції була витребувана архівна копія фіксування кримінального провадження та під час перевірки звукозаписів судових засіданні, вони відтворювались належним чином, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання апеляційного суду, у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

Апеляційний суд дійшов висновку, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 є обраним способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що кримінальне провадження не містить доказів винуватості ОСОБА_8 , в суді апеляційної інстанції спростовані.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені стороною захисту обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судових рішень, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням свідків, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_8 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

В даному конкретному випадку суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, врахував винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним вбивства потерпілого, а саме те, що зазначений злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Також, у вироку суду першої інстанції при вирішенні питання про обґрунтованість та справедливість призначеного ОСОБА_8 покарання надав оцінки даним про його особу.

Так, відповідно до довідки-характеристики за місцем проживання, скарг з боку сусідів на ОСОБА_8 не надходило (т. 1 а.с. 238), він за психіатричною допомогою не звертався (т. 1 а.с. 240), на обліку лікаря нарколога не перебуває (т. 1 а.с. 241).

ОСОБА_8 має неповнолітню доньку 2007 р.н., що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 242), брата, який є особою з інвалідністю 3 гр. (т. 2 а.с. 121), а також мати пенсіонерку похилого віку (т. 2 а.с. 122 126).

Відсутні обставини, які відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого та вимог закону України про кримінальну відповідальність суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважав можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що на переконання колегії судів відповідає тяжкості вчиненого злочину і наслідкам, які настали, а саме смерть людини.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір основного покарання обвинуваченому у виді 10 років позбавлення волі обрано, відповідно до приписів ст. 65 КК України, правильно, та що висновок суду 1-ої інстанції, щодо неможливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, його особі, а також ставленню до вчиненого.

Апеляційний суд вважає, що призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, їх обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому, несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

Щодо задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , в цій частині вирок суду не оскаржується.

Водночас, апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про те, що з урахуванням характеру правопорушення яке є умисним, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини, суд врахував втрату близької людини рідного сина.

Отже, беручи до уваги обставини провадження, наслідки, що наступили, характер емоційних, моральних, страждань, які пережила потерпіла, зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що позовні вимоги потерпілої підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Таким чином, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись статями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 24 вересня 2024 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4