НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2025 року ЄУ № 314/1091/23 (Провадження № 1-кп/322/15/25)

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарка судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування арешту майна, яке подано в рамках кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнянськ Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

23 травня 2023 року з Вільнянського районного суду Запорізької області до Новомиколаївського районного суду Запорізької області після визначення його підсудності ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01.05.2023, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Ухвалою судді від 24.05.2023 призначено підготовче судове засідання у цьому провадженні.

Ухвалою суду від 20.09.2023 призначено судовий розгляд, який триває до тепер.

14.11.2025, стороною захисту подане клопотання про скасування арешту майна.

На переконання сторони захисту арешт на майно в рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчої судді Печерського районного суду міста Києва від 22.11.2022 (ЄУ № 757/33083/22-к) накладено необґрунтовано, з грубими порушеннями кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню, а майно поверненню володільцю з огляду таке (тезисно):

- майно вилучено в ході обшуку, який проведено з порушенням вимог КПК України;

- ухвала постановлена на 13 день після проведення обшуку;

- клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею формально.

В судовому засіданні захисник і обвинувачений підтримали своє клопотання, просили його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Прокурор в свою чергу заперечував проти задоволення клопотання. Виклав свою позицію у письмовому документі, озвучивши її під час судового засідання.

Дослідивши зміст клопотання і позицію прокурора, заслухавши сторони суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 цієї ж статті арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч. 2).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом (ч. 1).

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2).

Зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2022 випливало, що арешт накладався на вилучене в ході обшуку 09.11.2022 службового кабінета ОСОБА_4 майно, з метою забезпечення збереження речових доказів. Вказана ухвала постановлялась без участі сторін, не оскаржувалась на стадії досудового розслідування і набрала законної сили 28.11.2022. До моменту подачі вказаного клопотання, стороною захисту інших клопотань в порядку ст. 174 КПК України не заявлялось.

Зміст даного клопотання обвинуваченого в першу чергу акцентований на процесуальних аспектах, щодо законності проведення обшуку 09.11.2022 в службовому кабінеті ОСОБА_4 , а також процедури подачі клопотання і його розгляду слідчим суддею. Вказані аргументи на переконання суду стосуються допустимості отриманих доказів, чому буде надаватися оцінка в нарадчій кімнаті, і не пов`язані з матеріальним аспектом (права обвинувачено на відчуження, розпорядження майна тощо) що є ключовим у питанні застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні взагалі не йдеться про те, що у застосуванні цього заходу відпала потреба або, що арешт накладено необґрунтовано.

Арештоване майно визнано речовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Згадані у клопотанні речові докази наразі не досліджені судом, і є очевидним, що вони можуть мати безпосереднє доказове значення у даному провадженні, отже необхідність дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження на теперішньому етапі процесу не відпала.

Враховуючи вказані обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання обвинуваченого, тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 369 - 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування арешту майна, відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1