КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/6963/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3730/2025 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва - ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Миколаївка, Широківського району, Дніпропетровської обл., громадянина України, працюючого на посаді помічника машиніста електровоза в кар`єрі в ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», ідентифікаційний номер: , який навчається заочно в університеті МАУП на 2 курсі, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ч. 1, 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт накладений ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2022 року на майно вилучене в ході обшуку квартирного приміщення АДРЕСА_2 - скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 5 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває. ОСОБА_8 , достовірно знаючи про введення та дію на території України воєнного стану, 24.12.2022 року близько 22 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 50, зустрів раніше невідомого йому громадянина ОСОБА_10 , який йшов по пішохідній доріжці вздовж вищевказаної вулиці.

В подальшому, ОСОБА_8 умисно, протиправно з метою незаконного збагачення, підійшов впритул до ОСОБА_10 та наніс останньому один удар кулаком в область обличчя, в результаті якого ОСОБА_10 впав на землю, після чого ОСОБА_8 наніс ногою два удари по тулубу та один удар в область голови, тим самим заподіяв ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я від яких останній втратив свідомість, чим вчинив напад з метою заволодіння майном потерпілого.

Після цього, ОСОБА_8 скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться в безпорадному стані, дістав з кишені куртки останнього мобільний телефон «Realme 6 DUOS» вартістю 4672 грн. 00 коп., та утримуючи його при собі залишив місце вчинення злочину та розпорядився вищевказаним майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків у розмірі 4672 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Прокурор, не погоджуючись з вироком суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з конфіскацією майна. У решті вирок суду залишити без змін. Вважає за необхідне дослідити матеріали кримінального провадження в частині відомостей, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та з суб`єктивної сторони характеризується умисною формою вини.

Зазначає про те, що оцінюючи характер та особливість вчиненого кримінального правопорушення, слід звернути увагу на те, що розбій є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності. Це обумовлено тим, що обов`язковим додатковим його об`єктом виступають життя чи здоров`я потерпілого.

Отже, вищезазначені обставини, які суд взяв до уваги, не можна вважати переконливими, оскільки ці дані і обставини існували й на момент вчинення злочину, і самі по собі, безпосередньо не впливають на ступінь суспільної небезпечності, ані вчиненого злочину, ані особи винного.

Так, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, тому, що обвинувачений під час дії воєнного стану перебував у розважальному закладі, де вживав алкогольні напої. У подальшому, використавши незначний привід, створив конфлікт та вдарив потерпілого, і навіть після того, як останній впав, продовжив наносити йому тілесні ушкодження. Крім того, розуміючи, що вже у такий пізній час на вулиці майже немає перехожих, залишив потерпілого на землі, який до того ж втратив свідомість, та забрав при цьому телефон останнього, тобто позбавив можливості потерпілого звернутися за допомогою, викликати швидку або зателефонувати родичам. Вказане свідчить про нехтування обвинуваченим, як загальнолюдськими принципами життя так і про зневажливе ставлення до наслідків того, що він залишив людину у непритомному стані на вулиці.

Крім цього, після події обвинувачений повернувся додому та прокинувшись на ранок, маючи можливість усвідомити свій вчинок, цілеспрямовано поїхав на радіоринок з тим, щоб продати телефон потерпілого, яким він незаконно заволодів. Разом з цим, під час допиту у судовому засіданні зазначив, що вигоди від цього він майже не отримав, оскільки продав телефон, який належить потерпілому лише за 500 грн.

Зазначене свідчить про цілеспрямовані дії обвинуваченого, направлені саме на напад, вчинений з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном. Отже, обвинувачений не лише не розкаявся у вчиненому, а мав на меті отримати гроші за рахунок продажу телефону, яким він незаконно заволодів.

Надані під час судового провадження показання про те, що він не віддав телефон у поліцію, оскільки боявся, також спростовуються вищевказаною посткримінальною поведінкою та свідчать саме про намір отримати матеріальну вигоду. Отже, те, що обвинувачений працює не сприяло попередженню вчинення ним злочину з корисливих мотивів.

Під час судового розгляду обвинувачений вину визнав, зазначив, що жалкує з приводу вчиненого, відшкодував матеріальну шкоду, але у даному випадку внаслідок його неправомірних дій завдано не лише матеріальну шкоду, а й спричинено шкоду здоров`ю потерпілого.

Прокурор зазначає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Так, суд першої інстанції, навівши обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не зробив висновок про те, яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Прокурор звертає увагу на те, що призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України та звільняючи його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком, суд врахував одні й ті ж обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, думку обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого (розбій), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд надав належну оцінку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до особливо тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, незначний розмір майна, яким заволодів обвинувачений, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює офіційно та за місцем роботи характеризується позитивно, навчається заочно в університеті МАУП, має міцні соціальні зв`язки, а також відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого та думку потерпілого, який не наполягав на реальній мірі покарання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину та добровільне відшкодування збитків потерпілому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наявність пом`якшуючих обставин, дають можливість для застосування положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України.

Поряд з цим, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, його молодий вік, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та реєстрації, те, що він навчається та працює, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, та наявність обставин, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, думку потерпілого, який просив врахувати молодий вік ОСОБА_8 , що в даному віці всі роблять помилки і кожен має право на другий шанс, а також принцип індивідуалізації покарання, дійшов до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим застосував до нього положення ст.75 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що приймаючи рішення про призначення покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, та приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції встановив наявність одних і тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Так, відповідно до частини 1 статті 75 КК (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, ст. 75 КК України застосовується до особи лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.

Проте, на думку колегії суддів, мотиви прийнятого судом рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, не можна визнати обґрунтованими і правильними, оскільки призначене обвинуваченому покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, а тому не може бути визнане необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, як обґрунтовано вказує прокурор судом в достатньому обсязі не враховано того, що ОСОБА_8 під час дії воєнного стану, спровокував конфлікт, наніс потерпілому тілесні ушкодження, залишив його непритомним на вулиці та незаконно заволодів його телефоном, який згодом продав, тобто не звернув увагу на обставини і характер вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Отже, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять обґрунтованих даних, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття реальної міри покарання за наведених обставин, у зв`язку із чим застосування статей 75,76 КК України судом є невмотивованим та безпідставним в даному випадку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного судом першої інстанції покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку згідно вимог п. 3 ч.1 ст. 407 та п.4 ч.1 ст. 420 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, при призначенні покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює офіційно та за місцем роботи характеризується позитивно, навчається заочно в університеті МАУП, має міцні соціальні зв`язки, а також відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого та думку потерпілого, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину та добровільне відшкодування збитків потерпілому, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_8 належить призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір такого покарання, з огляду на обставини, які пом`якшують покарання, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема його молодий вік, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та реєстрації, те, що він навчається та працює, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, колегія суддів вважає, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і приходить до висновку про можливість застосування положень ч.1 ст.69 КК України та призначення обвинуваченому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.187 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, а також домірне скоєному.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Разом з тим, ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий корисливий злочин, у зв`язку з чим доводи прокурора про те, що суд безпідставно не призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна, обґрунтовані.

Врахувавши санкцію ч.4 ст.187 КК України, яка передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, та враховуючи вищезазначені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що додаткове покарання ОСОБА_8 слід призначити у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_8 був фактично затриманий 26.12.2022 року о 21:00. Таким чином, ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст.72 КК України слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з моменту його затримання 26.12.2022 по 28.12.2022, тобто до постановлення ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2022, якою відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.12.2022 було застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2024 було задоволено клопотання прокурора та продовжено тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_8 , цілодобово. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено тримання під домашнім арештом підозрюваного ОСОБА_8 , цілодобово, до 27.04.2023 року включно.

Згідно з ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Кримінальний кодекс України доповнено цією нормою Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-ІХ від 23.08.2023, який набрав чинності 28.03.2024.

Згідно з ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що положення ч.7 ст.72 КК України поліпшують становище обвинуваченого ОСОБА_8 , вони мають зворотну дію у часі і повинні до нього застосовуватися.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405,407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з конфіскацією усього майна, крім житла.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26.12.2022 по 28.12.2022 включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати в строк покарання перебування ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом з 29.12.2022 по 27.04.2023 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4