ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/573/25 Справа № 710/501/25 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000110 від 15.03.2025 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, українця, громадянина України, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 по 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У с т а н о в и л а :

За цим вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими та засуджені за те, що 14 березня 2025 року приблизно о 20 годині 40 хвилин на узбіччі дороги, поблизу домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у них виникли неприязні відносини до ОСОБА_9 , у зв`язку з порушенням останнім Правил дорожнього руху.

У цей же час та у вказаному місці, на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, поваливши потерпілого на землю, ОСОБА_7 правою ногою наніс ОСОБА_9 щонайменше один удар в область поперекової ділянки спини, а ОСОБА_8 правою ногою наніс ОСОБА_9 щонайменше один удар в ліву частину обличчя.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді рани нижньої повіки лівого ока, садна ділянки носу, синців поперекової ділянки спини, та синця повік лівого ока, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05-6-01/127 від 25.03.2025, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 порушує питання про зміну вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 27.05.2025 в частині вирішення цивільного позову, просить стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на його користь по 40000 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та призначене їм покарання, зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального та матеріального закону, прийшов до передчасного переконання про недоведення ним, як позивачем, тривалості лікування завданих тілесних ушкоджень, заподіяних немайнових витрат та тривалості їх відновлення.

Стверджує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8 він отримав рани нижньої повіки лівого ока, садна ділянки носу, синці поперекової ділянки спини та синець повіки лівого ока, що є легкими тілесними ушкодженнями. У результаті спричинених йому тілесних ушкоджень він зазнав фізичного болю, моральних страждань, переживань, що призвело до порушення нормального життєвого ритму його родини. Зокрема, він був змушений, з метою усунення рани нижньої повіки лівого ока, застосовувати лікарські засоби, що мають відновлюючу дію та створені проти рубців. Також вимушено здійснював фізеологічні процедури для покращення функціонування поперекової ділянки спини. Наразі він постійно відчуває психологічне навантаження внаслідок дій обвинувачених, які перебувають у прямому причинному зв`язку із заподіяної йому моральної шкоди. При цьому наголошує, що допущені ним порушення ПДР України, не виправдовують злочинності дій обвинувачених.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , який не повідомив про поважні причини свого неприбуття, що, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених ним вимог.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог потерпілого і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, кримінального процесуального закону.

На переконання колегії суддів, наведених вимог процесуального закону в цьому кримінальному провадженні місцевий суд дотримався.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вони засуджені, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

З кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, колегія суддів погоджується.

Покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України та відповідно до положень ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, даних про особу винуватих, які раніше не судимі, позитивно характеризуються за місцем проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, наявність на утриманні ОСОБА_7 трьох малолітніх дітей, визнавши обставиною, що пом`якшує їх покарання - щире каяття, за відсутності обставин, що його обтяжує.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за санкцією частини статті КК України, колегія суддів визнає справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого, сприятиме виправленню обвинувачених та попередженню вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розміру призначеного судом покарання або його призначення із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність додаткових обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинувачених, з огляду на положення ст. 66 КК України, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди, вважаючи визначену до відшкодування суму моральної шкоди такою, що відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості, з огляду на таке.

Статтями 127, 129 КПК України передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Установлено, що у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, у розмірі 80000 грн.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких вона зазнала через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стосовно розміру суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розуміння задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20).

Як встановлено під час судового розгляду, протиправними діями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 завдано легкі тілесні ушкодження у виді рани нижньої повіки лівого ока, садна ділянки носу, синців поперекової ділянки спини та повік лівого ока.

При цьому беззаперечним є той факт, що у результаті отриманих тілесних ушкоджень, які перебувають у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 зазнав фізичного болю, що безумовно призвело до погіршення його психоемоційного стану, до душевних страждань та порушило звичайний уклад життя.

Разом з цим, обгрунтовуючи розмір моральної шкоди спричиненої незаконними діями обвинувачених, посилаючись на тривалість фізичних і глибину моральних страждань та переживань, потерпілим ОСОБА_9 не надано доказів на підтвердження тривалості лікування отриманих тілесних ушкоджень, понесених немайнових втрат та тривалості їх відновлення.

Ураховуючи характер та обставини вчинення обвинуваченими правопорушення, ступінь їх вини, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, пов`язаних із наслідками заподіяних тілесних ушкоджень, інших обставин, які мають істотне значення, а також обставини, які передували вчиненню кримінального проступку, зокрема про причини конфлікту, які потерпілим не заперечуються, визначений судом до відшкодування ОСОБА_9 розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинувачених по 2000 грн з кожного, на думку колегії суддів, є виваженим та співмірним.

Підстав для збільшення визначеної до відшкодування суми моральної шкоди, яка належить стягненню з кожного обвинуваченого, не вбачається.

Доводи ОСОБА_9 , викладені в апеляційній скарзі, на вимушеність застосування ним лікарських засобів та проходження фізеологічних процедур з метою відновлення стану свого здоров`я, будь-якими належними та допустимими доказами, зокрема призначеннями, направленнями, рекомендаціями лікарів або ж іншими даними про те, що такі процеду були необхідні і дійсно здійснювались, не підтверджені, тому не дають підстави для збільшення визначеного судом розміру морального відшкодування.

Також не приймаються до уваги твердження потерпілого на постійне відчуття психологічного навантаження внаслідок дій обвинувачених, з урахуванням того, що ним не доведено, яким чином отримані 14.03.2025 легкі тілесні ушкодження продовжують впливати на його психоемоційний стан, породжують душевні страждання та порушують звичайний уклад життя.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 27.05.2025 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_9 обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді