Виноградівський районний суд Закарпатської області
__________________________________________________________________________
Справа № 299/114/26
Номер провадження 1-кс/299/18/26
У Х В А Л А

09.01.2026 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 за участю прокурора - ОСОБА_3 слідчого - ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання старшого слідчого СВ відділення №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000015 від 09 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, тимчасового не працюючого, не одруженого, раніше не судимого

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст.121 КК України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що 08 січня 2025 року, близько 20 години 15 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом спрямованим на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час застілля та вживання спиртних напоїв, затіяв сварку з громадянином ОСОБА_7 . Вході сварки ОСОБА_5 перебуваючи в коридорному приміщенні будинку, взяв зі столу у праву руку кухонний ніж з рожевим руків`ям та бажаючи настання тяжких наслідків, та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, підійшов до ОСОБА_7 , який перебував у положенні стоячи обличчям до ОСОБА_5 , та наніс потерпілому одного удару вістрям ножа в область черевної порожнини з права.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням сальника, яке є небезпечним для життя у момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

09 січня 2026 року о 02.00 год. гр. ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

09 січня 2026 року - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, тимчасового не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а в разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

2. Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_5 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та понятими та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі підозрюваний ОСОБА_5 зможе використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, а також перешкоджати кримінальному провадженню та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Отже, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дають підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що ОСОБА_5 працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, зазначивши, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України, що є ризиком того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність та переховуватися від слідства та суду, а тому будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку.

Додатково прокурор зазначив, що має інфрмацію, що підозрюваний не стоїть на обліку в органах РТЦК, а отже переховується від військового обліку, що свідчить про його протиправну поведінкку.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 заперечив щодо доводів клопотання.

Вказав, що що ризики наведені слідчим відповідно до п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України щодо підозрюваного в даному кримінальному провадженні відсутні з огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_5 визнає вину в інкримінованому йому правопорушенні, бажає давати покази, наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду немає. Співпрацює із слідством.

Потерпілий надав письмову заяву про відсутність претензій до підозрюваного.

Сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. З вказаних підстав, вважав за необхідним та достатнім запобіжним заходом відносно ОСОБА_5 , обрати цілодобовий домашній арешт.

Додатково зазначив, що достеменних підтвердження спричинення потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень наразі не має. Відтак сумніви повинні тлумачитися на користь підозрюваного.

Підозрюваний у судовому засіданні пояснив, що наміру перешкоджати слідству, переховуватися від слідства та суду немає.

Щиро шкодує. Дійсно завдав потерпілому ножового поранення. Однак таке вчинив тому, що потерпілий його декілька разів вдарив.

Про вчинене шкодує.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 показала, що за адресою в с.Широке прожмває з чоловіком та сином - підозрюваним у справі.

Її син добра дитина. Не агресивний. Рідко вживає алкоголь.

Особисто була присутня в лікарні, коли адвокат отримав від потерпілого заяву про відсутність претензій.

Заслухавши доводи прокурора та слідчого, які клопотання підтримали, підозрюваного та захисника, які просили у задоволенні клопотання відмовити, допитавши свідка, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року №14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором доведено, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.

Однак, згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини - не має, а зазначені у клопотанні є виключно припущеннями слідчого.

Небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Рішення ЄСПЛ по справі «Каучор проти Польщі» від 3 лютого 2009 року (скарга N0 45219/06)..

Відтак, слідчий суддя вважає заявлений ризик є безпідставним і необґрунтованим.

Наступний ризик на який вказує прокурор ризик, як запобігання спробам незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні (п.3 ч.І ст. 177 КПК України). Зі змісту клопотання слідує, що мова йде про свідків та понятих. Даний ризик може бути замінений на покладенням на підозрюваного обов`язку обмежитись в спілкуванні зі свідками і понятими.

Тому заявлений ризик є безпідставним і нічим не підтверджений.

Прокурор і слідчий вказує на такий ризик, як запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.3 ст. 177 КПК України).

Перешкоджання кримінальному провадженню також має бути підтверджена та доведена: які саме дії особи слідчий/прокурор оцінює як перешкоджання, а також в який саме спосіб особа таким діями реально заважає здійснювати досудове розслідування. Відтак ризик є безпідставним.

Приймаючи до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутність претензій з боку потерпілого, а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та постановити ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електроних засобів контролю та покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 193-194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 днів, починаючи з 09.01.2026 року по 09.03.2026 року включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , залишати житло за адресою АДРЕСА_1 цілодобово без дозволу слідчого, прокурора чи суду.

Покласти па підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до суду, слідчого та прокурора за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;

- здати слідчому на зберігання документи, що дають право виїзду з України - паспорт громадянина України для виїзду закордон;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні;

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення.

Ухвалу направити на виконання до відділення № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, яке зобов`язано поставити на облік ОСОБА_5 про що повідомити слідчого.

Працівникам поліції з метою здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_5 стосовно якого обраний запобіжний захід - домашній арешт надається право з`являтися в житло цієї особи, та вимагати надання усних та письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених зобов`язань.

Роз`яснити, що відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1