Номер провадження: 11-кп/819/307/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/311/25 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/311/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000467 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 14.03.2025 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

в с т а н о в и в:

Цим вироком ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 21.11.2024 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , маючи військове звання «солдат», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, 04.04.2016, близько 21.00 год., з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалася в АДРЕСА_2 , з того часу до військової частини не прибув, службові обов`язки не виконував.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність винуватості та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку в частині призначення покарання з підстав його невідповідності тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування доводів указує про те, що судом не було враховано ряд пом`якшуючих обставин. Він був призваний на один рік, проходив службу в зоні АТО в 2015 році. Повертаючись назад через 13 місяців в Херсонську область, смт. Раденськ, відстав від колони і повернувся додому, де і проживав. 25.02.2022 йому видали тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Крім того, зазначає про те, що має ряд захворювань та травм, які дошкуляють йому і тепер.

Просить змінити вирок суду першої інстанції щодо нього в частині призначення покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді не надходило.

Заслухавши доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 , просила їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.407 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, і ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винуватості обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання та наявність підстав для призначення покарання із застосування ст.75 КК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, обставини справи, зокрема, тривалий період ухилення від військової служби, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Зазначені в обвинувальному акті обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Натомість, протягом судового розгляду ОСОБА_8 не дав критичну оцінку своїм діям, свою провину фактично не визнав, стверджував, що діяв правомірно.

Також, суд не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки таке сприяння означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, тощо. Таких фактів під час судового розгляду не встановлено. Разом з цим, відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ухилявся від явки до слідчого, у зв`язку з чим перебував у розшуку. Будучи обізнаним та зобов`язавшись 02.09.2020 з`явитися до ДБР в м. Мелітополі, що підтверджується його поясненнями, обвинувачений до вказаного правоохоронного органу не з`явився, продовжував ухилятися до моменту його затримання 21.11.2024.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням цих конкретних обставин справи та даних про особу винного, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років у мінімальних межах санкції ч.4 ст.407 КК України, а також про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим через його суворість, як про це стверджує апелянт, не має.

Ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для застосування ст.75 КК України, зокрема, що він був призваний на один рік, проходив службу в зоні АТО в 2015 році, що він має ряд захворювань та травм, то вони не є підставою для його звільнення від відбування покарання з випробуванням та не спростовують висновки суду щодо достатності призначеного йому покарання, яке є співмірним обставинам вчиненого кримінального правопорушення та відповідає положенням ст.50,65 КК України.

Вид та розмір застосованого покарання не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Призначення ОСОБА_8 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, як про це ставить питання апелянт, буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи тривалий період ухилення від військової служби та фактичного невизнання ним своєї винуватості.

З огляду на викладене вище, підстав для застосування ст.75 КК України та зміни вироку в частині призначення покарання, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та зміни вироку в частині призначення покарання, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 14.03.2025 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4