Справа № 729/1927/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000071 від 17.11.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Чеснопіль Тальнівського району Черкаської області, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , не одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину,не працюючого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2025 року близько 19 години 45 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні житлового будинку, за місцем свого проживання, що адресою: АДРЕСА_1 , у ході раптово виниклого конфлікту, на грунті ревнощів, з метою заподіяння тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_4 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, завдав потерпілій одного удару кулаком своєї руки по голові в область затилку та не менше двох хдарів дерев`яним табуретом по голові, обличчю та руках останньої, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом та саден лівого передпліччя, а також лобної та скроневої ділянок голови, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (GETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_3 у відповідності до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» спричинив фізичне насильство, чим вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором зазначено, що під час досудового розслідування підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, про що мається відповідна заява.

Згідно положень ч. 1 ст.302 КПК України, прокурор просить суд розглянути обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

До обвинувального акту долучено письмову заяву ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , в якій обвинувачений зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку він визнає беззаперечно, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, які викладені в обвинувальному акті та з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку, а також йому роз`яснено, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. ОСОБА_3 надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі, що засвідчено його та адвоката підписами.

Потерпіла ОСОБА_4 у кримінальному провадженні також не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, просить розглядати кримінальне провадженні у її відсутність, у відповідності до положень ст.381, 382 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Як видно із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені органом дізнання він не оспорює, вважає, що вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого тиску.

Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, а отже суд, вивчивши матеріали обвинувального акту та матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів з достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , кваліфіковані вірно за ч.1 ст.125 КК України, як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України, цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При обранні ОСОБА_3 , виду та міри покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України виходить із загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який не перебуває на обліку у нарколога та лікаря-психіатра, характеризується негативно , наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, які його обтяжують.

До обставин, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання, передбаченою ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи , з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України.

Саме таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , на досудовому розслідуванні не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Керуючись ст.ст.381-382, ст.ст.368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Бобровицького районного суду ОСОБА_1