Справа638/8733/23
Провадження № 1-кп/638/751/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 24 липня 2023 року за № 0001457 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Краснодарського краю РФ, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом обіймаючого посаду командира відділення командира екіпажу безпілотних літальних комплексів 6 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 31 від 31.01.2020 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого оператора 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України № 58/2023 з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Так, старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 11, 28-32, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, однак, під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

07.01.2023, знаходячись у розташуванні роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , поблизу АДРЕСА_2 , на загальному шикуванні підрозділу командир роти вогневої підтримки старший лейтенант ОСОБА_7 усно довів військовослужбовцям роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_8 , солдату ОСОБА_9 , старшому солдату ОСОБА_5 та молодшому сержанту ОСОБА_10 наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2023 № 40, в якому зазначено: «на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 № 6/3/1/1087 кп/дск від 02.01.2023 та з метою забезпечення своєчасного реагування на загрози і зміни оперативній обстановці, подальшого виконання завдань щодо відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації, командиру роти вогневої підтримки до 23:00 02.01.2023 виділити зі складу роти найбільш підготовлений особовий склад по одному відділенню зі складу гранатометного взводу, кулеметного взводу та по два відділення з протитанкового взводу і 1 мпр, 2 мпр, 3 мпр. Організувати підготовку засобів зв`язку та необхідних матеріально-технічних засобів поповнення боєкомплекту. Визначений особовий склад передати в підпорядкування командирів 1 мпр, 2 мпр та 3 мпр на КСП роти вогневої підтримки.Командирам 1 мпр, 2 мпр та 3 мпр на КСП роти вогневої підтримки до 23:00 02.01.2023 прийняти в своє підпорядкування визначений особовий склад роти вогневої підтримки».

В подальшому військовослужбовець роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_5 відкрито відмовився від виконання зазначеного наказу та на ім`я командира роти вогневої підтримки подав рапорт про відмову виконати наказ.

08.01.2023 командир роти вогневої підтримки старший лейтенант ОСОБА_11 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 подав рапорт про невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2023 № 40 військовослужбовцями роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 : солдатом ОСОБА_8 , солдатом ОСОБА_9 , старшим солдатом ОСОБА_5 та молодшим сержантом ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст.402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану.

06 листопада 2025 року між прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст. 402 КК України у повному обсязі, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, надав в судовому засіданні пояснення про обставини викладені вище. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 має понести за вчинене ним кримінальне правопорушення передбачене за ч.4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, та на підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки, з відрахуванням в дохід держави в розмірі 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 .

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор під час судового розгляду, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст. 402 КК України за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, знайшли своє підтвердження під час судового засідання.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 402 КК України згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкістю висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, який раніше не судимий, обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин (01.11.2022 під час бойових дій загинув рідний брат обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого останній самостійно виносив з поля бою. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 12-19-645-2т/22 від 04.11.2022 причиною смерті ОСОБА_12 є вибухова травма), ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем служби, 20.08.2025 нагороджений Хрестом 23 Окремої механізованої бригади, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється учасником бойових дій, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, а тому є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Таким чином, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України. ОСОБА_5 згідно даних, наданих стороною обвинувачення, вважається раніше не засудженим, а тому слід затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року підозрюваному ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 107360 грн.

01.06.2023 року ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджується листом ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Відповідно до вимог абз.3 ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом установлено, що з моменту звільнення із-під варти та на день ухвалення вироку, тобто в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 06 листопада 2025 року між прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України, замінити призначене ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави в розмірі 20 (двадцяти) відсотків.

Під час відбування цього покарання обвинувачений ОСОБА_5 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі п.в ч.1 і ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 31.05.2023 по 01.06.2023 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 , скасувати після набрання вироком законної сили. Внесену 01.06.2025 на депозитний рахунок заставу в розмірі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень за ОСОБА_5 , справа 642/2836/23 (АТ КБ «Приватбанк», квитанція № 0.0..1, банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, код одержувача 26281249, отримувач: ТУ ДСА України у Харківській області) повернути заставодавцю ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1