У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 4 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червонозорівка Бобринецького району Кіровоградської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000052.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 4 вересня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 03.11.2025 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу суду, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвалу суду є незаконною, необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, клопотання прокурора не містить обставин, які можуть свідчити про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, а також не надав доказів на доведення існування обставин, які виправдовують подальше утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та фактично зводяться до визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих злочинах. При цьому, суд, без дослідження будь-яких доказів, безпідставно прийняв до уваги доводи прокурора та задовольнив клопотання. При цьому прокурором не зазначено

Захисник вказує на те, що тривалий розгляд кримінального провадження відбувається через бездіяльність прокурора та суду, які не можуть забезпечити своєчасну явку потерпілих та свідків у судове засідання.

Захисник зазначає, що посилання прокурора на несплату ОСОБА_5 штрафів, як підставу для продовження запобіжного заходу, є необґрунтованим, оскільки строк сплати штрафів настав після обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому він не зміг їх сплатити. При цьому, прокурором не надано доказів несплати штрафів.

Захисник вважає, що суд безпідставно прийняв до уваги поведінку ОСОБА_5 в іншій справі, перебравши на себе повноваження іншого суду, проте, в іншій справі запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався, останній не притягався до адміністративної відповідальності, і суд, визнав поважними причини неявки ОСОБА_5 до суду.

Апелянт просить врахувати, що ОСОБА_5 не визнає провину, і, його вина не підтверджується дослідженими судом доказами, проте суд, в порушення вимог ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, зазначив, що ОСОБА_5 буде притягнутий до покарання у виді позбавлення волі.

Захисник звертає увагу на те, що прокурор у клопотанні просив суд надати оцінку доказам сторони обвинувачення до ухвалення вироку по суті, зокрема стосовно обставин події та поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , що є недопустимим.

На думку апелянта, пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення є сфальсифікованим, ґрунтується на штучно створених органом досудового розслідування доказах та показаннях потерпілого, який в суді повідомив, що не пам`ятає всіх подій, а досліджені судом письмові докази не доводять винуватості ОСОБА_5 .

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Єланецького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України.

Під час судового засідання, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, при цьому, ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не відпали.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, в іншому кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, притягався до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 130 КУпАП, та, не зважаючи на позбавлення його права керування транспортними засобами продовжував керувати автомобілем, суд встановив, що зазначені у клопотанні ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшились, а з урахуванням необхідності розгляду справи, в якій не допитано обвинувачених та не досліджено всіх письмових доказів, суд дійшов висновку, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

На адресу Миколаївського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю, у зв`язку з чим, розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст. 178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції на предмет її законності, обґрунтованості та відповідності вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її скасування чи зміни.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000052 за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів до 17.05.2025 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Будь-які інші доводи сторін кримінального провадження можуть бути покладені в апеляційну скаргу під час оскарження судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

На даний час, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі, насильницького характеру, що створює реальні підстави вважати, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, він може ухилятись від суду, впливати на потерпілих, свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Характер інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, зокрема, за ч. 4 ст. 186 та ч. 2 ст. 146 КК України та межі можливого покарання зумовлюють реальність ризиків, визначених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд першої інстанції обґрунтовано врахував дані про особу обвинуваченого, наявність попередніх порушень закону (притягнення до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 130 КУпАП та ігнорування наслідків позбавлення права керування транспортними засобами), а також процесуальний стан кримінального провадження в ході якого не допитані обвинувачені та не досліджені всі письмові докази. У сукупності це свідчить, що ризики переховування та вчинення нового кримінального правопорушення не зменшилися і залишаються актуальними, а менш суворі запобіжні заходи цих ризиків не зменшать.

Посилання захисника на тривалість розгляду та бездіяльність сторони обвинувачення й суду не підтверджені належними матеріалами, які б свідчили про істотні порушення розумних строків з їх вини. Натомість триває дослідження доказів і допит учасників процесу, що об`єктивно обумовлює необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до завершення судового розгляду.

Доводи захисника про несплату штрафів, як підставу для продовження запобіжного заходу не був вирішальним для суду першої інстанції та не впливає на законність ухвали в цілому. Навіть абстрагуючись від цього аспекту, сукупність інших обставин, покладених у мотиви ухвали, самостійно обґрунтовує рішення про продовження тримання під вартою.

Посилання апелянта на презумпцію невинуватості є безпідставним, оскільки ухвала суду про продовження тримання під вартою не вирішує питання винуватості, а лише оцінює процесуальні ризики і достатність запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд першої інстанції не виходив за ці межі.

Твердження захисту про штучність доказів та необхідність їхньої оцінки судом апеляційної інстанції наразі є передчасними, оскільки допустимість, належність і достовірність доказів підлягають дослідженню та оцінці судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадженні по суті. На цій стадії апеляційний перегляд стосується лише законності та обґрунтованості продовження запобіжного заходу.

Отже, апеляційна скарга захисника не містить обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи вказували на помилки при застосуванні норм матеріального або процесуального права. У зв`язку з цим, підстав для скасування чи зміни оскарженого рішення не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 4 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3