Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/436/19
Провадження № 1-кс/499/52/25
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2025 року селище Іванівка

Слідчий суддя Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 розглянувши клопотання начальника відділення №1 слідчого відділу Березівського РВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 21.05.20210 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання начальника відділення №1 слідчого відділу Березівського РВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 21.05.20210 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що 17.05.2019 приблизною 22:00 годині, під час перебування ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , між останнім та ОСОБА_7 на підґрунті ревнощів до ОСОБА_8 , яка перебувала з ОСОБА_7 , у фактичних шлюбних відносинах, виник словесний конфлікт.

Під час конфлікту, на ґрунті виниклих неприязних стосунків у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

З метою виконання свого злочинного наміру, ОСОБА_4 , умисно, застосовуючи фізичну силу, почав наносити численні удари руками та ногами в різні частини тіла ОСОБА_7 .

Надалі, починаючи з 17.05.2019 по 20.05.2019 ОСОБА_7 , у тяжкому стані залишався по місцю свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та 20.05.2019 в наслідок отриманих травм у вигляді множинних переламів ребер та больового шоку, стан ОСОБА_7 значно погіршився, в результаті чого останній помер.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

08.11.2025 о 21.08 годині підозрюваного ОСОБА_4 затримано в порядку ст.191 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 21.05.2025 про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4

08.11.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено у зв`язку з встановленням місцезнаходження затриманого ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 10.11.2025 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на термін до 15.12.2025 включно.

При вирішенні питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків.

Захисник підозрюваного заперечувала проти задоволення клопотання, посилалась на необґрунтованість ризиків, тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для продовження тримання під вартою, та звернула увагу, що він не отримував підозру та не викликався до слідчого.

Підозрюваний у судовому засіданні просив застосувати домашній арешт.

Прокурор наполягала на задоволенні клопотання.

Дослідивши клопотання та надані слідчим докази, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному є запобігання ризикам та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд задовольняючи дане клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки у підозрюваного ОСОБА_4 , відсутні тісні соціальні зв`язки, а саме не одружений, на утриманні відсутні малолітні та неповнолітні діти, відсутнє постійне місце проживання, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування після вчинення злочину, з урахуванням тяжкості злочину та покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного ОСОБА_4 винним у кримінальному правопорушенні, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, вказує на наявність обґрунтованого побоювання у органу досудового розслідування про небезпеку подальшого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, є обґрунтованим, так як підозрюваному відомі адреси місця мешкання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а тому підозрюваний , перебуваючи на свободі з метою уникнення від притягнення його до кримінальної відповідальності, шляхом залякування, погроз чи вмовляння може вплинути на свідків для того, щоб свідки змінили свої покази у кримінальному провадженні на його користь.

Вказані обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 буде перешкоджати виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків, що є підставою для продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання не є доцільним в зв`язку з тим, що є більш м`яким запобіжним заходом та в рамках якого неможливо застосувати для підозрюваного ОСОБА_4 всіх необхідних обмежень.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що він підозрюється у вчиненні злочину вчиненого із застосуванням насильства і за таких обставин слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що під час перебування ОСОБА_4 навіть під цілодобовим домашнім арештом, не виключає можливості здійснення впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, як безпосередньо, так і через інших осіб і дає, можливість підозрюваному переховуватися від органу досудового розслідування і суду.

Слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання надано матеріали, які є достатніми для переконання, що заявлені при обрані запобіжного заходу ОСОБА_4 ризики не зменшились, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується підозрюваному, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

При цьому судом враховуються положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, яка встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Обґрунтована підозра у вчинені кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, це впливає з рішення Європейського суду з прав людини (К.-Р. проти Німеччини, 27 листопада 1997 р., § 57).

Вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечепорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п.32 Series А, № 182).

Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі Летельє проти Франції звернув увагу на те, що тримання особи під вартою може бути виправдано, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Тобто, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Аналогічне ствердження є й у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Прітті проти Сполученного Королівства, де йдеться мова про те, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або, навіть, для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному та обмеження його конституційних прав, в даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку останнього на час досудового розслідування кримінального провадження.

Зміна ж запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищенню, переховуванню або спотворенню доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що існують всі передбачені Законом підстави для продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст. ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 205 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання начальника відділення №1 слідчого відділу Березівського РВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 21.05.20210 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з місцем визначення тримання у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 15.01.2026 у межах строку досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді щодо продовження тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_10