УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000082 від 21.05.2021, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просив скасувати арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2021 у справі №761/19167/21, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання вказано, що арешт квартири був накладений необґрунтовано, наразі відпала потреба у його застосуванні, ОСОБА_4 зазнає неправомірного втручання у його права та не може належним чином оформити право власності на належне йому спадкове майно, а тому він має бути скасований.

У судове засідання представник власника майна не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор у судове засідання вкотре не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, на електронну адресу суду надійшла заява прокурора Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , в якому він просив відкласти розгляд клопотання про скасування арешту майна, призначеного на 10.10.2025, у зв`язку із службовою завантаженістю.

Суд враховує, що розгляд даного клопотання про скасування арешту майна призначався тричі, а саме на 06.10.2025, 07.10.2025 та 10.10.2025, однак, прокурор жодного разу в судове засідання не з`явився, доказів поважності неявки не надав.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 174 КПК України, якою встановлені скорочені строки розгляду клопотання про скасування арешту майна, зважаючи на те, що прокурор тричі був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі прокурора, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2021 у справі №761/19167/21 накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для накладення арешту слугувала відповідність вказаного майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що будь-яких відомостей чи обставин, які б виправдовували таке вручення у право власника на мирне володіння своїм майном, не вбачається.

Суд вважає слушними доводи заявника про те, що арешт на нерухоме майно було накладено 27.05.2021, тобто більше 4 років тому.

Крім цього, відсутні відомості того, що накладений у даному кримінальному провадженні арешт сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання адвоката та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, прокурором надано не було, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, дійшов до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

Аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту такого майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що подальше збереження арешту майна не виправдовується потребами досудового розслідування на даній стадії, порушує право власника майна на мирне володіння, користування і розпорядження своєю власністю, гарантоване йому статтею 41 Конституції України, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 132, 169, 170-174, 309, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2021 у справі №761/19167/21, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1