Справа № 442/300/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/436/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України не судимого, військовозобов`язаного,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ст.336, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_6 ,-

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.336, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України і призначено йому покарання:

- за ст.336 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.358 КК України 1 (один) рік 2 (два) місяці обмеження волі;

- за ч.4 ст.358 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирішено питання з речовими доказами.

Скасовано ухвалу суду від 11 березня 2025 року в частині накладення на свідка ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), за неявку до суду грошового стягнення у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514,00 гривень.

Згідно вироку, Указом Президента України №469/2024 від 23.07.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3891-IX від 23.07.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, та Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX), Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ, Указом від 06 травня 2024 року, затвердженим Законом України № 3684-IX від 08 травня 2024 року), та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

ОСОБА_6 27.02.2024 за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним до військової служби за мобілізацією, про що складено довідку військово-лікарської комісії № 41 від 27.02.2024. Будучи військовозобов`язаним, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 підлягав призову на військову службу за мобілізацією, та будучи 12 березня 2024 року у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України (Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону), ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями), ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 09 год. 00 хв. 13 березня 2024 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Продовжуючи свій єдиний умисел спрямований на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_6 являючись військовозобов`язаним, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 підлягав призову на військову службу за мобілізацією, та будучи 12 вересня 2024 року у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України (Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону), ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями), ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 08 год. 00 хв. 13 вересня 2024 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому місці, але не пізніше 20 травня 2024 року, маючи умисел на підроблення офіційного документу, а саме, довідки про стан здоров`я, видану лікарем КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги Східницької селищної ради» Підбузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_9 , яка підтверджує подію та посвідчує факт перебування ОСОБА_6 на амбулаторному лікуванні з 11.08.2023 по 18.08.2023, та видається і посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, що мають юридичне значення та спричиняють наслідки правового характеру, діючи умисно, в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вніс завідомо неправдиві дані у вказану довідку шляхом виправлення дати перебування на амбулаторному лікуванні з «11.08.2023 по 18.08.2023» на «14.03.2024 по 27.03.2024», з метою подальшого використання її, як законної підстави неприбуття до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09 год 00 хв 13.03.2024 відповідно до попередньо врученої йому повістки №025065, а в подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності, передбаченої ст.336 КК України, за фактом ухилення від призову на військову службу під час мобілізації у межах розслідування кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, який надає права та звільняє від обов`язку, з метою використання його підроблювачем, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , 20 травня 2024 року близько 12 год 45 хв, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що довідка про перебування ОСОБА_6 на амбулаторному лікуванні з 14.03.2024 по 27.03.2024 у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Східницької селищної ради» є підробленою, перебуваючи в приміщенні Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, яке розташоване в м. Дрогобичі на вул. 22 Січня, 30, діючи умисно, в особистих інтересах, маючи намір використати завідомо підроблений офіційний документ з метою штучного створення законних підстав поважності причин неприбуття до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09 год 00 хв 13.03.2024 відповідно до попередньо врученої йому повістки №025065, а в подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності, передбаченої ст.336 КК України, за фактом ухилення від призову на військову службу під час мобілізації у межах розслідування кримінального провадження, особисто надав слідчому СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 для долучення до матеріалів кримінального провадження власноручно належним чином завірену копію завідомо підробленого ним офіційного документа, а саме, довідки, виданої лікарем КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги Східницької селищної ради» Підбузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_9 про перебування ОСОБА_6 на амбулаторному лікуванні з 14.03.2024 по 27.03.2024, на підставі якої ОСОБА_6 мав набути підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з поважністю причин неприбуття за повісткою відповідно до ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.23 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16.05.2024, що визначають перелік поважних причин неприбуття військовозобов`язаного за врученою повісткою, зокрема хвороба громадянина.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у використанні завідомо підробленого офіційного документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

На вирок суду прокурор Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання: ст.336 КК України - 3 роки позбавлення волі; ч.1 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі: ч.4 ст.358 КК України - 1 рік 3 місяці обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_6 спершу не визнавав інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ч.1,4 ст.358 КК України, за фактом підроблення та подальшого використання підробленої медичної довідки з метою уникнення військової служби за мобілізацією та уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності за вказаним фактом. В подальшому свою позицію ОСОБА_6 змінив і з врахуванням зібраних та досліджених доказів вину за ч.1,4 ст.358 КК України визнав повністю. Однак ОСОБА_6 так і не усвідомив ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінально-протиправного діяння, передбаченого ст.336 КК України, і вину за фактом ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, до завершення судового розгляду так і не визнав.

Прокурор підкреслює, що ОСОБА_6 щирого каяття не проявляв, належну критичну оцінку своїй протиправній поведінці, її осуд та бажання залагодити провину для виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, не вчиняв.

Наголошує, що судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого та не взято до уваги те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Крім цього, прокурор, звертає увагу, що у судовому засіданні ОСОБА_12 не визнав факт вчинення кримінального правопорушення, осуду своєї поведінки та готовності виправити скоєне та нести покарання суду не висловив. Про вказане свідчить і те, що ОСОБА_6 після внесення відомостей про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, оголошення йому підозри за цією статтею, та тривалому судовому розгляду, до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо мобілізації його до Збройних Сил України не звертався.

Наголошує, що дія воєнного стану у державі продовжується, обвинувачений є придатним до служби, особою, яка підлягає призову на військову службу, відстрочок від призову не має, але свідоме небажання нести тягар військової служби дає підстави вважати, що при звільненні від покарання із застосуванням ст.75 КК України психологічне ставлення до вчиненого ним діяння не зміниться, а тому не буде досягнуто дієвої мети запобігання новому кримінальному правопорушенню та може стати негативним прикладом для інших осіб.

Прокурор вважає, що суд при звільненні від відбування покарання ОСОБА_6 не врахував суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони та призводить до незабезпечення обороноздатності України, зокрема комплектування її збройних сил, на які відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

На думку апелянта, підстави та мотиви, з яких суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, у вироку взагалі не зазначені, при прийнятті такого рішення судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність будь-яких пом`якшуючих обставин.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який апеляційну скаргу заперечив, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень передбачених ст.336, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів вважає обґрунтованими, відтак вирок в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в апеляційному порядку з наступних підстав.

Згідно ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів погоджується з видом призначеного покарання обвинуваченому, оскільки таке призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Разом з тим, для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відтак щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, слід вказати наступне. За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, жодним чином не мотивував свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з огляду на наступне.

Апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений є військовозобов`язаним, особою працездатного віку, не має будь-яких захворювань, не має на утриманні жодних осіб, не працює, не займається волонтерською діяльністю чи допомогою внутрішньо-переміщеним особам, матеріали справи не місять жодних відомостей про те, що обвинувачений за весь цей час вчиняв будь-які дії задля допомоги Збройним Силам України, які б були відмінними від військової служби.

Враховуючи кваліфікацію діяння за ст. 336 КК України, за яке ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності, та яке відноситься до кримінальних правопорушень у сфері забезпечення призову та мобілізації, та враховуючи загальну ситуацію в країні, яка знаходиться в умовах воєнного стану, апеляційний суд приходить до висновку про повну байдужість обвинуваченого як до вчиненого ним діяння, так і до ситуації загалом. Колегія суддів вважає, що при таких обставинах, застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_6 не буде справедливим та домірним до вчиненого ним кримінального правопорушення, а такого роду рішення може бути сприйняте як можливість уникнення від конституційного обов`язку громадян, щодо захисту Вітчизни, який передбачений у ст. 65 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, а також посткримінальної поведінки ОСОБА_6 у діях обвинуваченого відсутнє щире каяття, оскільки бажання виправити ситуацію, яка склалася він не виявив, жодних дій задля допомоги Збройним Силам України, які б були відмінними від військової служби, не вчиняв, а дані про таку оцінку ОСОБА_6 своїх дій у матеріалах кримінального провадження відсутні.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є слушними та підлягають задоволенню.

При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпеки таких, особу винного, який на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, раніше згідно ст.89 КК України не судимий, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.4 ч.1, ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Згідно ч.1 п.2 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

У зв`язку з необхідністю погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню із постановленням в цій частині нового вироку апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну прокурора Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_6 за ст.336, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за:

- ст.336 КК України - 3 роки позбавлення волі;

- ч.1 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі;

- ч.4 ст.358 КК України - 1 рік 3 місяці обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його оголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4