Справа № 157/1724/24
Провадження № 1-кп/157/62/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000003 від 07.02.2024 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Петропавлівка Городищенського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні двоє дітей, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 та ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 вербував з метою експлуатації, з використанням уразливого стану потерпілої, за попередньою змовою групою осіб, та організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за таких обставин.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено військовий стан на всій території України з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (далі Указ) передбачено, що окрім іншого у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Подальшими Указами Президента України продовжено загальну мобілізацію.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, в Україні діє особливий період.

Отже, у зв`язку із введенням воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022, право на виїзд з України, а також перетин державного кордону України, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (далі - Правила), затверджено порядок і вичерпний перелік підстав, за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану.

Згідно з п. 2-6 Правил категорії осіб, яким дозволяється виїзд за межі України, також визначено ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед них: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відтак для перетинання державного кордону в період дії воєнного стану зазначені громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи, якими, зокрема, є свідоцтва про шлюб із особою з інвалідністю І чи II групи.

ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження про обвинувачення якого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 332 КК України, ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26.12.2024 виділено в окреме провадження, будучи обізнаним із нормами законодавства, розробили злочинний план з метою незаконного переправлення військовозобов`язаного ОСОБА_8 через державний кордон України шляхом створення фіктивних підстав, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме організації укладення фіктивного шлюбу ОСОБА_8 з жінкою, яка є особою з інвалідністю І або ІІ групи, для подальшої організації незаконного переправлення останнього через Державний кордон України.

З метою реалізації заздалегідь розробленого плану злочинної діяльності, на початку лютого 2024 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, зустрівся з потерпілою ОСОБА_9 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та перебуває в уразливому стані через скрутне матеріальне становище, вирішивши про цьому завербувати її з метою експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльність, пов`язану з незаконним переправленням осіб через Державний кордон України, шляхом укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_8 . Після цього, впевнившись, що ОСОБА_9 є особою з інвалідністю ІІ групи та перебуває в уразливому стані, який виражається в скрутному матеріальному становищі, з метою її вербування та подальшої експлуатації, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , повідомив їй про можливість укладення фіктивного шлюбу з ОСОБА_8 щоб останній міг здійснити виїзд за межі України у зв`язку із супроводом дружину із числа осіб з інвалідністю (п. 2-1 постанови КМУ № 57 від 27.01.1995), обіцяючи при цьому грошові кошти у сумі 500 доларів США, встановлення їй зубів (щелепи) та виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тим самим переконуючи її у вигідності даної пропозиції.

В подальшому, 27.03.2024 близько 12 год, за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , яка експлуатувалась та була втягнута у злочинну діяльність, перебуваючи в приміщенні Володимирського відділу ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі наданих ними даних отримали від працівника вказаної установи свідоцтво про шлюб між ними серії НОМЕР_1 від 27.03.2024, а ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_4 та ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 500 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України становить 19165 гривень.

Крім цього, ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 06.02.2024, перебуваючи у невстановленому місці, розробив злочинну схему, яка полягала в організації незаконного переправлення військовозобов`язаних чоловіків через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок, засобів та усуненням перешкод, за грошову винагороду. Діючи відповідно до свого злочинного плану, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_4 підшукували чоловіків, які у законний спосіб не могли виїхати з території України, після чого ОСОБА_4 підшукував жінок з інвалідністю І чи ІІ групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, та які за грошову винагороду погоджувались за вказівкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вступити у фіктивний шлюб із невідомою особою.

В подальшому, на виконання свого спільного злочинного умислу, ОСОБА_4 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, відшукав та домовився з ОСОБА_9 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, про укладання фіктивного шлюбу з ОСОБА_8 .

13.02.2024 близько 09 год ОСОБА_11 на виконання вказівки ОСОБА_7 прибув до центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Володимирської міської ради Володимирського відділу ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що розташований за адресою: Волинська обл., м. Володимир, вул. Устилузька, 17, куди ОСОБА_4 організував прибуття ОСОБА_9 для оформлення відповідних документів для подальшого укладання фіктивного шлюбу із ОСОБА_8 , про що останні за вказівкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 подали заяви про державну реєстрацію шлюбу, форма якої встановлена наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» (додаток 7), зазначивши у них завідомо неправдиву інформацію про добровільне волевиявлення та взаємну згоду на вступ до шлюбу.

У подальшому, з метою отримання офіційних документів, що дають право на виїзд за кордон в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 27.03.2024 близько 09:40 год, попередньо домовившись із ОСОБА_8 , доставив його до Володимирського відділу ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що розташований за адресою Волинська обл., м. Володимир, вул. Івана Франка, 2А, куди ОСОБА_4 заздалегідь організував прибуття ОСОБА_9 .

Після цього, за вказівкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 27.03.2024 близько 12 год, перебуваючи в приміщенні Володимирського відділу ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі наданих ними даних отримали від працівника цієї установи свідоцтво про шлюб між ними серії НОМЕР_1 від 27.03.2024. В свою чергу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 після отримання свідоцтва про шлюб, перебуваючи у м. Володимирі, висунули вимогу ОСОБА_8 про передачу грошових коштів.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 149 та ч. 3 ст. 332 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро шкодує про свої дії. Підтвердив обставини скоєння правопорушень та повідомив, що йому в лютому 2024 року зателефонував ОСОБА_12 , із яким він знайомий з 2019 року, оскільки працюють у сфері пасажирських перевезень. ОСОБА_13 звернувся з питанням укладення шлюбу з жінкою з інвалідністю. Спочатку ОСОБА_4 повідомив, що не може допомогти у цьому, але згодом особа на ім`я ОСОБА_14 йому розповів про потерпілу ОСОБА_15 . Метою укладення такого шлюбу було подальше вивезення «нареченого» ОСОБА_16 за кордон. На зустріч з потерпілою приїхали ОСОБА_13 та ОСОБА_17 зміст їхньої розмови ОСОБА_18 невідомий. Після цього вони пішли написали заяву на реєстрацію шлюбу і почали чекати на відповідь. Участь ОСОБА_19 полягала у контактуванні учасників, зокрема з пані ОСОБА_20 , яка також займалась організацією укладення шлюбу. Саме пані ОСОБА_21 повідомила обвинуваченого про дату укладення шлюбу, про що він повідомив ОСОБА_22 та ОСОБА_14 , а той у свою чергу потерпілу. ОСОБА_17 приїхав та уклав шлюб з ОСОБА_23 , при цьому за реєстрацію шлюбу розраховувався ОСОБА_13 , а саме невідома ОСОБА_18 особа привезла ОСОБА_24 8000 доларів США, які він передав пані ОСОБА_25 , а вона частину віддала ОСОБА_14 , щоб той розрахувався з потерпілою. Кошти потерпілій передавались за укладення шлюбу. Особи отримали гроші роз`їхались. Особисто ОСОБА_26 мав отримати 500 Євро, але так їх і не отримав. ОСОБА_27 , ні потерпілу після дня укладення шлюбу обвинувачений не бачив і йому не відомо, чи вдалось ОСОБА_28 виїхати за кордон.

Захисник ОСОБА_5 підтвердив позицію сторони захисту, а саме повне визнання вини та інкримінованих обставин правопорушень. При цьому просив суд взяти до уваги щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння слідству. Захисник пояснив, що на початку слідчих дій ОСОБА_4 давав показання як свідок, тому активно сприяв слідству. Однак після оголошення йому підозри та до відкриття матеріалів слідства, позиція захисту змінилась, оскільки така позиція обумовлювалась діями та показаннями інших учасників, зокрема іншого обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_4 протягом усього провадження визнавав об`єктивні обставини подій, не перешкоджав слідству. Таким чином його позиція щодо невизнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень залежала від позиції інших учасників.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні й викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, з`ясуванням позиції потерпілої, дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_4 , та процесуальними документами щодо доказів і витрат.

До загальних засад кримінального провадження відноситься змагальність сторін, що згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 с. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Проаналізувавши позицію сторони обвинувачення та захисту, суд вважає, що доведена вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вербуванні з метою експлуатації, з використанням уразливого стану потерпілої, за попередньою змовою групою осіб та організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 149 та ч. 3 ст. 332 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перебування на його утриманні двох дітей, зокрема здійснення ним опіки над дитиною-сиротою (а.с. 53-56 т. 2).

Суд погоджується зі стороною захисту, яку не заперечив прокурор, що обвинувачений сприяв слідству до оголошення йому підозри, не перешкоджав кримінальному провадженню, брав участь у всіх необхідних діях. Суд вважає об`єктивно виправданою зміну позиції захисту та невизнання ним вини, оскільки становище обвинуваченого безпосередньо залежало від показань інших учасників, зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, протягом усього провадження, яке здійснювалось одноособово щодо ОСОБА_4 , обвинувачений постійно демонстрував усвідомлення та каяття щодо вчинених дій.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

В обвинувальному акті стороною обвинувачення як обставина, що обтяжує покарання, визначено вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю. Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України Якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Оскільки до об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення - вербування з метою експлуатації, з використанням уразливого стану потерпілої, входить як ознака уразливий стан потерпілої - наявність у неї ІІ групи інвалідності, то суд не може ще раз врахувати цю ознаку при призначенні покарання за цей злочин. При цьому, інкримінований злочин - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, є злочином у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації. Об`єктивні обставини цього кримінального провадження не дозволяють кваліфікувати цей злочин, як вчинений ОСОБА_4 щодо особи з інвалідністю потерпілої ОСОБА_9 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що Кримінальним кодексом України ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, визначено як тяжкий та особливо тяжкий злочини. Попри заявлену тяжкість злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, фактично обвинувачений реалізував один із найм`якіших його проявів вербування з метою експлуатації, не завдавши моральної чи матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 . При цьому суд також бере до уваги безпосередньо вчинені обвинуваченим дії, які були кваліфіковані за цими статтями, а саме не будучи ініціатором їх вчинення, ОСОБА_4 виконував роль посередника між учасниками, також його роль не полягала у безпосередньому переміщенні особи через державний кордон. Тобто фактично дії обвинуваченого не призвели до перетину кордону, а були лише ланкою в організації перетину кордону за активної участі третіх осіб.

Суд також враховує відсутність завданої матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінальних правопорушень та позицією потерпілої, яка не має претензій та просить ОСОБА_4 суворо не карати (а.с. 35, т. 2), особу винного, зокрема його позитивну характеристику за місцем проживання (а.с. 57 т. 2), а також відсутність будь-яких насильницьких дій при вчиненні правопорушень.

Враховуючи наявність кількох пом`якшуючих обставин, відсутність судимості, позитивну характеристику за місцем проживання, ставлення обвинуваченого до вчиненого суд вважає всі обставини в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та свідчать про наявність підстав для застосування положень статті 69 КК України та призначення більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачене відповідними санкціями ч. 2 ст. 149 та ч. 3 ст. 332 КК України.

Суд дійшов висновку, що для виправлення та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченого недоцільно ізолювати від суспільства, тому призначення обвинуваченому ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбуття цього покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, та додаткового покарання у виді конфіскації майна буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, не пов`язане із здійсненням його підприємницької діяльності, суд не знаходить підстав для застосування додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, що узгоджується з нормами ч. 2 ст 69 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04.04.2024 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме повертає власнику мобільний телефон із сім-карткою, оскільки відсутні підстави для їх спеціальної конфіскації.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу судом не встановлено. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. 69, 70, 75, 149, 332 КК України, ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 та ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

- за частиною 2 статті 149 КК України із застосуванням частини 1 статті 69 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за частиною 3 статті 332 КК України із застосуванням частин 1 та 2 статті 69 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

На підставі статті 75 КК України із застосуванням статті 76 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04.04.2024 року.

Повернути ОСОБА_4 мобільний телефон марки «МАХСОР» з іmei: НОМЕР_2 та іmei 2: НОМЕР_3 , сім-картку оператора мобільного зв`язку «Vodafone», що зберігаються в спец пакеті НПУ PSP1254469 у Камінь-Каширському РВП ГУНП у Волинській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_29