Справа № 165/2855/24 Провадження №11-кп/802/707/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000681 від 18 грудня 2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 18.09.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шахтарське, Іваничівського району, Волинської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, на утриманні якого одна неповнолітня дитина, працюючого начальником цеху ламінування ТОВ «Кроноспан УА», особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 - особисте зобов`язання, до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 20 999 (двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок компенсації моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вироком суду вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

17 грудня 2021 року близько 17 години 30 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA» модель «CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч вимогам п.п. 2.3 (б, д), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), рухаючись у місті Нововолинськ Володимирського району Волинської області по вулиці Луцькій біля зупинки громадського транспорту, яка знаходиться поблизу повороту на вул. Коцюбинського, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не оцінив дорожню обстановку, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля в момент виявлення руху пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перетинали проїзну частину дороги справа наліво відносно руху автомобіля по вищевказаному пішохідному переході, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження: чисельна поєднана травма тіла: черепно-мозкова травма: гематома на волосяній частині в правій тім`яній ділянці, лінійні переломи черепа, які починаються на лусці потиличної кістки справа та продовжуються на праву тім`яну кістку, на основу черепа до піраміди обох скроневих кісток до турецького сідла клиновидної кістки, крововилив під м`якою мозковою оболонкою обмежено-дифузного характеру в ділянці потиличних звилин правої півкулі, плямистого характеру крововиливи з забиттям тканини мозку в ділянках полюсів обох півкуль та в ділянках базальної поверхні скроневих звилин лівої півкулі мозку, геморагічні крововиливи розташовані ланцюжком в глибині півкуль по одній умовній лінії від потиличних звилин правої півкулі до лобно-скроневих звилин лівої півкулі, забита рана в тім`яній ділянці з крововиливом в оточуючі тканини, синець на лобі зліва; травми грудної клітки: перелом тіла грудини, двобічні переломи ребер 2-8 по умовним середнім аксилярним лініям з крововиливами в оточуючі м`які тканини, вогнищеві крововиливи під плеврою легень та в корені легень; крововиливи в навколониркову клітковину обох нирок; травми тазу: закриті переломи лобкових та сідничних кісток з обох сторін, перелом крижової кістки, розходження симфіза з крововиливами в м`які тканини тазу всього тазового кільця; травми верхніх кінцівок: синець на лівій руці в нижній третині плеча, проекції ліктьового суглобу, на передпліччі, закритий перелом ліктьової кістки у верхній третині, синець на лівій кисті, синець в проекції правого ліктьового суглобу, на правій кисті; травми лівої ноги: чисельні, зливного характеру синці на лівому стегні та гомілці по зовнішній поверхні; відкритий вивих кісток лівої гомілки з раною в підколінній ямці. Смерть ОСОБА_10 настала від шоку внаслідок отриманої чисельної, поєднаної тупої травми тіла.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 2.3 (б, д), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.3 (д) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі ближче до мінімальної межі та із застосуванням іспитового строку з покладенням обов`язків, місцевий суд належним чином не оцінив доводи прокурора щодо характеру та тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, обставини його вчинення, грубий характер порушень ПДР, тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, неповне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому.

Окрім того, акцентує увагу на неправильному застосуванні судом положень ст. 75 КК України, адже місцевий суд фактично звільнив ОСОБА_7 від відбування як основного так і додаткового покарання.

Просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В іншій частині вирок залишити без зміни.

В поданому до суду запереченні захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого вказав про безпідставність апеляційних вимог прокурора та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. На думку захисника, покарання ОСОБА_7 призначено обґрунтовано та у виді і розмірі, який забезпечить досягнення мети покарання, визначеної приписами ст. 50 КК України, враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин в тому числі наявність у обвинуваченого інвалідності 3 групи.

Представник ОСОБА_12 в інтересах потерпілого у поданих запереченнях вважає вирок суду законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу прокурора просить залишити без задоволення. Зазначає, що на сьогодні між потерпілим та обвинуваченим ведуться перемовини щодо порядку та способів виконання вироку суду в частині відшкодування заподіяної шкоди, що у випадку реального позбавлення волі обвинуваченого буде ускладнене.

В судове засідання не з`явилися потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_12 , які належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження, представником потерпілого було подано клопотання про розгляд вказаного провадження у їх відсутності (т.2 а.с.22). Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи, а тому апеляційний суд вважає за можливе продовжити судовий розгляд за відсутності потерпілого відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі; обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є вірними та такими, що ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд судом першої інстанції проведений на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Також, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, ту обставину, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин, вчинений з необережності, особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, тривалий час працює на керівній посаді ТОВ «Кроноспан УА», як по місцю проживання, так і по місцю роботи характеризується виключно позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина 2011 року народження, дружину, яка є домогосподаркою та періодично проходить стаціонарне лікування з приводу захворювання підшлункової залози, діагностуванням цукрового діабету та синдрому вертебро-базилярної артерії, ставлення самого ОСОБА_7 до скоєного ним злочину, готовність відшкодовувати завдану єдиному синові загиблої матеріальну і моральну шкоду, з врахуванням реальних фінансових можливостей з виконанням взятих на себе зобов`язань протягом певного періоду часу.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, місцевим судом визнано: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, безумовне визнання вини в повному обсязі за обставин, викладених у обвинуваченні та часткове добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, що підтверджено документально за відсутності заперечень зі сторони цивільного позивача.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , визначених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Наведені вище обставини, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а також подані захисником у ході апеляційного розгляду документи на підтвердження часткового відшкодування потерпілому завданої кримінальним правопорушенням шкоди з моменту постановлення вироку місцевим судом (т.2 а.с.42-46) у своїй сукупності, свідчать, що ОСОБА_7 готовий нести відповідальність за скоєне, а тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення більш суворого покарання відсутні.

Однак, слушними є доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням. Формулювання звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, яке було застосоване судом у вироку, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_7 був звільнений як від основного, так і від додаткового покарання.

За правилами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 75, 77 КК України, при звільненні від відбування покарання з випробуванням, таке звільнення можливе лише щодо основного покарання, яким за вироком суду є позбавлення волі, а призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами підлягає до реального відбуття.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Таким чином, місцевий суд, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку в цій частині та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку.

Водночас, перевіряючи доводи сторони обвинувачення щодо неможливості загалом застосування інституту звільнення від відбування покарання при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, та зокрема, неможливість виправлення обвинуваченого, за умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів до уваги не приймає.

Приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі та можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним злочином та його конкретні обставини.

Колегія суддів бере до уваги дані які характеризують обвинуваченого, його поведінку та відношення до скоєного, який вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиро покаявся, активно сприяв у розкритті вчиненого ним злочину, приніс щирі вибачення синові загиблої та висловив глибокий жаль з приводу смерті потерпілої, добровільно частково відшкодував заподіяну потерпілому шкоду та узгодив подальший порядок та строки погашення решти суми у найкоротший час.

Враховано колегією суддів позицію потерпілого, який у суді першої інстанції просив обвинуваченого суворо не карати, в клопотанні поданому представником потерпілого до апеляційного суду вказується про не призначення ОСОБА_7 реального покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке ускладнить здійснення відшкодування завданих збитків.

З огляду на наведене, виключно позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, на думку колегії суддів, засвідчує щире каяття та характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що ОСОБА_7 критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою і не буде допускати подібного в майбутньому. Береться колегією суддів до уваги і стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом 3 групи, тривалий час перебуває на диспансерному обліку у лікаря уролога та потребує нагляду лікаря онколога та періодичних медичних оглядів.

Крім того, стане належним уроком для ОСОБА_7 та слугуватиме меті попередження вчинення нових злочинів в майбутньому застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З врахуванням наведеного вище, в даному конкретному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 можливе застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а каральна функція не є домінуючою.

За таких обставин, колегія суддів звільняє ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та вважає, що таке покарання є обґрунтованим і відповідає вимогам закону, а також засадам та меті покарання, визначеним ст. 50, 65 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню, звільнивши на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 615 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 18 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині звільнення від відбування призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: