Справа № 644/7661/24
Провадження № 1-кп/645/404/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 від 22.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст.353 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

встановив:

В провадженні Немишлянського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001350 від 22.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні 09.12.2025 року заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою без визначення розміру застави, обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, з огляду на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останні перебуваючи на волі можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, та можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, не зможуть забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечували, вважали, що ризики, зазначені прокурором, не доведені, а тому клопотання прокурора є таким, що не підлягає задоволенню. Захисник ОСОБА_8 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, вже тривалий час утримується під вартою та прокурором жодним чином не доведено неможливості застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі. Просили змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт,або визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 проти клопотання прокурора заперечували, посилаючись на те, що ризики зазначені в клопотанні є необґрунтованими, ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, малолітню доньку, у зв`язку із чим просили змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт або знизити суму застави до мінімальної межі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурорапро продовження застосування обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважав, що ризики, зазначені прокурором є необґрунтованими. Підтримав та просив задовольнити клопотання сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.

21.03.2024 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком до 30.04.2024 включно.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 09.05.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 07.07.2025 включно.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 26.06.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 24.08.2025 включно.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 20.08.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 18.10.2025 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 14.10.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 12.12.2025 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 року відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави в сумі 757000 грн.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 09.05.2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 07.07.2025 включно.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 26.06.2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 24.08.2025 включно.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 20.08.2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 18.10.2025 включно.

Ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 14.10.2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 12.12.2025 включно.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Так, ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від суду.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи останнього, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 та 12 років з конфіскацією майна, відповідно. Але на думку суду навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому при вирішенні вказаного клопотання, крім наявності ризиків, встановлених при обранні запобіжного заходу, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і які не відпали на теперішній час та є актуальними, суд на підставі наданих матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; факт вчинення злочину проти власності, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений в умовах воєнного стану; те, що ОСОБА_4 знаходився у розшуку, що підвищує ризик переховування його від суду; стосовно обвинуваченого на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження за ч.2 ст.307, ч.1 ст.306 КК України, яке зупинено у зв`язку з його мобілізацією; крім того на розгляді в Чугуївському міському суді Харківської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 за ч.1 ст.26, ч.5 ст.27, ч.4 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, приходить до висновку, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи останнього, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного: ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна. Але на думку суду навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому при вирішенні вказаного клопотання, крім наявності ризиків, встановлених при обранні запобіжного заходу, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і які не відпали на теперішній час та є актуальними, суд на підставі наданих матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; факт вчинення злочину проти власності, у тому числі з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений в умовах воєнного стану, приходить до висновку, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, підстав для зменшення розміру застави визначеного слідчим суддею, суд не вбачає.

Перевіряючи наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що на теперішній час не допитані свідки, що не виключає можливості обвинувачених їх схилити до зміни показів на свою користь. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту та після безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, який інкримінується обвинуваченим, а саме вчинення особливо тяжкого злочину проти власності, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права на гарантоване Конституцією України право на житло (стаття 47) та його ефективне здійснення, яке істотно взаємопов`язано з реалізацією інших конституційних прав особи.

Враховуючи вищенаведені відомості, у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними, направивши обвинувальний акт до суду, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

З огляду на це, інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

При цьому суд зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі особисте зобов`язання, застава, домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Обставини, наведені стороною захисту в судовому засіданні, в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

За таких обставин суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, попередження переховування від суду, вчинення ними іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає що клопотання сторони захисту задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, у зв`язку з чим вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 60 днів.

Крім того, відповідно п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 та відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 197, 372, 376, 395 КПК України, суд,

постановив:

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 06 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 06 лютого 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк, але з моменту вручення їм копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11.12.2025 року.

Суддя ОСОБА_1