ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1253/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/281/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1, ст. 121 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/281/25 за апеляційною скаргою прокурора Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, - ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , який застосований ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 07.02.2025, - скасовано. Звільнено ОСОБА_6 з-під варти в залі судового засідання.

Вирішено питання про долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, в ніч з 05.02.2025 на 06.02.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували по АДРЕСА_1 в приміщенні сауни, що на території домогосподарства, належного ОСОБА_10 , де святкували день народження ОСОБА_6 та спільно розпивали спиртні напої і вживали наркотичні засоби.

В цей час у ОСОБА_6 з хуліганських мотивів виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій протиправний намір, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_6 в ніч з 05.02.2025 на 06.02.2025, у невстановлений слідством час, перебуваючи у приміщенні сауни, що за вищевказаною адресою, з хуліганських мотивів, взяв до рук ніж, який там знайшов, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаючи, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, проте, нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, наніс ОСОБА_11 декілька ударів ножем, який знайшов в приміщенні сауни, в область живота та лівого плеча, після чого, не зупинившись на досягнутому, продовжив свою злочинну діяльність та ножем умисно наніс один удар в область грудної клітки зліва ОСОБА_11 , спричинивши останньому тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи і кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання із встановленням іспитового строку та покладенням на ОСОБА_6 обов?язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, вважає що місцевим судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що потягнуло також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним та засудити за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок суду залишити без змін. Мотивує скаргу тим, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, не дотримався вимог ст. 50, 65, 66, 67 КК України щодо принципів призначення покарання, вважає висновок про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання необґрунтованим.

Посилається на те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував наявну обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння, яка була зазначена в обвинувальному акті та передбачена п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, що знайшла своє підтвердження в ході досліджених судом доказів, що підвищує ступінь суспільної небезпеки його як особи так і вчиненого.

Вказує що ОСОБА_6 є особою яка притягувалась до кримінальної відповідальності за ст.125 КК України. Вважає що така стійка девіантна поведінка обвинуваченого щодо нанесення умисних тілесних ушкоджень після неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.126 КК України упродовж значного періоду часу свідчить про небажання обвинуваченого діяти відповідно до установлених суспільних правил, вказує на несвідоме неодноразове ігнорування норм законодавства та судових рішень, які є обов`язковими до виконання а також наражає на небезпеку для оточуючих та інших людей і таким чином діями обвинуваченого створюється потенційна небезпека для їх життя і здоров`я.

Вважає що ці обставини такими, що свідчать про відсутність негативної оцінки своїх незаконних дій обвинуваченим, його підвищену суспільну небезпеку для суспільства, схильність до вчинення нових правопорушень .

Просить оцінити критично характеристику обвинуваченого за місцем проживання як позитивну оскільки жодних даних, які характеризували його з позитивної сторони не зафіксовано.

Вказує на безпідставне визнання судом в якості обставини що пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину з огляду на те що ця обставина означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, оскільки вказані обставини не підтверджені матеріалами справи та вона не була зазначена в обвинувальному акті. Посилається на практику ВС, згідно з якою визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини (постанова ВС у справі № 263/15605/17).

У зв`язку з вищенаведеним вважає призначене судом ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст.75 КК України неспівмірним характеру вчиненого та даним про особу винного, недостатнім для його виправлення.

Зазначає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суперечить завданню кримінального покарання, передбаченому ст. 50 КК України, адже не сприяє виправленню особи та не виконує функцію попередження нових злочинів, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість повторної злочинної поведінки обвинуваченого та продовження систематичного вчинення дій проти життя та здоров`я особи. Вважає що відсутність реального покарання може негативно впливати на загальну превенцію та підривати авторитет правосуддя в очах суспільства.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився. Однак подав до сууд апеляційної інстанції заяву в якій просить врахувати його думку щодо призначення ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст.75 КК України, вважає вирок суду законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу прокурора безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів викладених у ній, обвинуваченого та його захисника, які просили рішення суду залишити без змін та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанцій не було дотримано.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопрушення та особі обвинуваченого.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку є правильним, грунтуються на досліджених доказах, які є належними, допустимими та достатніми, як і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України заподіяння умисного тілесного ушкодження та ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів не переглядаються.

Розглядаючи доводи апелянта щодо неправильного застосування місцевим судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статті 75 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання та невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості скоєного ним злочину та його особі через м`якість, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 1 статті 65 КК України установлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) ???враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов?язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п?яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема, ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені КПК, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень статті 75 КК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції обраючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання урахував характер і ступень тяжкості вчиненого ним кримінального діяння, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, зокрема те що він в силу ст.89 КК України є несудимим, його молодий вік, стан здоров`я, визнав обставинами, що пом`якшують його покарання - щире каяття, визнання вини, активне сприяння встановленню істини, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому та врахувавши обставину, що обтяжує його покарання - вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння та призначив його у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Поряд з цим, прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст 75 КК України з огляду на те що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, врахувавши при цьому ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, дані про його, зокрема, неперебування на диспансерних обліках, наявність на утриманні малолітньої дитини, характеристику за місцем проживання, яку оцінив як позитивну, щире каяття, визнання вини, активне сприяння встановленню істини, відшкодування шкоди, правову позицію прокурора щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та потерпілого, якому він відшкодував заподіяну злочином шкоду та який також просив не призначати обвинуваченому покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Колегія суддів вважає що при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст 75 КК України поза увагою суду залишився характер та конкретні обставини вчиненого обвинуваченим злочину, який має підвищений ступінь суспільної небезпеки оскільки об`єктом посягання є життя та здоров`я людини, які згідно з Конституцією України є найвищими соціальними цінностями в державі, вчинення злочину під час перебування в стані викликаному вживанням наркотичних речовин, а також те що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за насильницький злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України та протягом незначного терміну часу знову вчинив злочин проти життя та здоров`я людини, що свідчить про небажання обвинуваченого діяти відповідно до установлених суспільних правил, наражає на небезпеку для оточуючих та інших людей і таким чином діями обвинуваченого створюється потенційна небезпека для їх життя і здоров`я. Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що місцевий суд невірно визнав в якості обставини що пом`якшує покарання ОСОБА_6 - активне сприяння розкриттю злочину оскільки активне сприяння розкриттю злочину означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, однак за наслідками дослідження доказів вказані обставини не знайшли свого підтвердження, окрім того, у обвинувальному акті, складеному за наслідками досудового розслідування її відображено не було.

Отже, доводи прокурора про недопустимість застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого у цій справі знаходять своє підтвердження. Відповідно до положень ст. 75 КК України, можливість звільнення від покарання з випробуванням залежить не лише від особи винного, але й від характеру злочину, обставин його вчинення та поведінки після вчинення кримінального правопорушення. Застосування ст. 75 КК України колегія суддів вважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону та повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушенння та особі обвинуваченого через мякість, що не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог статей 413, 420 КПК неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів за клопотанням прокурора повторно дослідила докази, які характеризують особу винного, зокрема, його характеристику за місцем проживання, видана Кременецьким сільським головою, згідно з якою скарг на ОСОБА_6 в сільську раду не надходило, до адміністративної відповідальності він не притягувався, вирок Кременецького районного суду від 5 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді штрафу за ч.1 ст.126 КК України, який він сплатив тому в силу вимог ст.89 КК України вважається раніше не судимою особою, довідки з КПН Кременецька опорна лікарня про неперебування на диспансерних обліках, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 у вказаному провадженні, згідно з яким він обвинувачувався у скоєнні не лише кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, зокрема, нанесенні тяжких тілесних ушкоджень щодо ОСОБА_6 , також за ч.2 ст.125 КК України у заподіянні у тому ж місці та в той же час ураду ножем в ділянку шиї потерпілому ОСОБА_10 , яке було закрито в подальшому у зв`язку з відмовою потерпілого від приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України колегія суддів при призначенні обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення враховує ступінь його тяжкості, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані, які характеризують його особу: неперебування на диспансерних обліках, обставину, що обтяжує його покарання - вчинення злочину під час перебування в стані викликаному вживанням наркотичних речовин, обставину, що пом`якшує його покарання- відшкодування шкоди потерпілому.

При цьому враховує що обвинувачений наніс потерпілому декілька ударів ножем в життєво важливі та добровільно не припинив подальше їх нанесення, а продовження злочину відвернули інші особи.

Окрім того, характеристику ОСОБА_6 з місця проживання, враховану судом першої інстанції як позитивну, колегія суддів оцінює як нейтральну оскільки ненадходження скарг в сільську раду на поведінку обвинуваченого та непритягнення до адміністративної відповідальності не характеризує його з позитивної сторони.

Тому вважає що його виправлення без ізоляції від суспільства неможливе та слід обрати ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Поряд з цим колегія суддів вважає що наявні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

Так, статтею 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину колегія суддів визнає щире каяття, визнання вини, відсутність претензій майнового та морального характеру до нього з боку потерпілого, який вибачив його та просив суворо не карати, а також враховує дані про його особу, зокрема, те що він є раніше не судимим, його молодий вік, 2005 р.н., наявність на утриманні малолітньої дитини. Ці обставини, на думку апеляційного суду, дають підставу для призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ст. 420 КПК України свого вироку, за яким обвинувачений має реально відбувати покарання .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419,420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за скоєння злочину, предбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з часу його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4