Дата документу 11.09.2025 Справа№ 337/4221/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/723/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/4221/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

При невстановлених слідством обставинах, місці та часі у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин, особливо небезпечних наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в невстановлений час та в невстановленому місці, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із особою, матеріали провадження у відношенні якої виділені в окреме провадження, в порушення вимог ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, знаходячись на території м.Запоріжжя, незаконно придбала 42 згортки, обмотаних клейкою стрічкою типу «ізолента» з особливо небезпечними наркотичними засобами та психотропними речовинами, які стала зберігати при собі, з метою їх подальшого збуту за винагороду.

10 червня 2023 року, приблизно о 10 год. 16 хв., ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 знаходилась біля буд.1 по вул.Воронезька в м.Запоріжжя з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин шляхом так званих «закладок», де була виявлена працівниками Управління патрульної поліції в Запорізькій області, у якої при поверхневому огляді виявлено при собі згортки, обмотані клейкою стрічкою типу «ізолента» з особливо небезпечними наркотичними засобами та психотропними речовинами.

В подальшому ОСОБА_8 була затримана в порядку ст.208 КПК України. Під час затримання працівниками поліції здійснено особистий обшук ОСОБА_8 , в ході якого у останньої виявлено та вилучено 7 прозорих полімерних пакетиків на застібці, обмотаних клейкою стрічкою типу «ізолента» білого кольору, в яких містилась кристалічна речовина коричневого кольору, у складі якої виявлено психотропну речовину метамфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, маса метамфетаміну в перерахунку на основу становить 0,8735 грама, 18 прозорих полімерних пакетиків на застібці, обмотаних клейкою стрічкою типу «ізолента» зеленого кольору, в яких містилась речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 16,769 грама, 14 прозорих полімерних пакетиків на застібці, обмотаних клейкою стрічкою типу «ізолента» жовто-зеленого кольору, в яких містилась речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 13,079 грама та 3 прозорих полімерних пакетики на застібці, обмотаних клейкою стрічкою типу «ізолента» чорного та жовто-зеленого кольору, в яких містився канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 5,534 г, який згідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, і прекурсорів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року віднесений до категорії особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, які ОСОБА_8 незаконно зберігала при собі з метою подальшого збуту.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.307 КК як незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин, особливо небезпечних наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб. Їй призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307 КК у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд, приймаючи рішення про застосування положень ст.69 КК при призначенні ОСОБА_8 покарання, не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченої, належних і достатніх мотивів застосування ст.69 КК не навів. При призначенні покарання належним чином не враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини кримінального провадження, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, а саме, що ОСОБА_8 вчинила тяжкий злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, та фактично не визнала вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні в повному обсязі. Судом встановлено дві пом`якшуючі покарання обставини, проте обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення у вироку не зазначено. Крім того, урахування судом одних і тих же обставин як таких, що дають підстави для одночасного застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 та ст.75 КК є недостатнім, оскільки рішення щодо застосування кожного з цих інститутів повинно бути належним чином обґрунтоване. Оскаржуване рішення не містить переконливого обґрунтування того, яким чином звільнення від відбування покарання з випробуванням забезпечує досягнення мети загальної превенції злочинів. Пославшись на ряд обставин, суд не навів переконливого мотивування до звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Також прокурор просив на підставі ч.3 ст.404 КПК повторно дослідити матеріал, що характеризує ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинувачену та її захисника, які висловили заперечення проти скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченою ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимагаючи скасувати вирок, прокурор з-поміж іншого виходив з того, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст.69 КК, оскільки, встановивши наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, не зазначив при цьому обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, судова колегія не може погодитись з такими доводами та вимогами прокурора з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання.

Зокрема суд врахував, що обвинувачена ОСОБА_8 , раніше не судима, має постійне місце проживання, заміжня, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує самостійно, оскільки батька дитини мобілізовано до лав ЗСУ, офіційно працевлаштована, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, на обліках в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, має хронічне захворювання. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, судом першої інстанції не встановлено.

Окремо судова колегія звертає увагу, що на теперішній час обвинувачена ОСОБА_8 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при цьому самостійно займається вихованням дитини, оскільки її чоловік, який є батьком дитини, перебуває на військовій службі та здійснює фінансове забезпечення своєї родини, будь-яких негативних наслідків від дій обвинуваченої внаслідок скоєного нею злочину не настало, оскільки ОСОБА_8 було затримано працівниками поліції та під час її особистого обшуку вилучено наркотичні засоби та психотропні речовини. Також слід відмітити, що з моменту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення минуло більш ніж два роки, за цей час обвинувачена до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, що додатково свідчить про те, що остання продемонструвала своє критичне ставлення до вчинених неправомірних дій та готовність виправлятися.

Вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання, із урахуванням наведених даних про особу ОСОБА_8 , слід визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають колегії суддів підстави погодитись із висновком районного суду про можливість застосування до обвинуваченої положень ч.ч.1, 2 ст.69 КК.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК є слушними.

Відповідно до ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною 3 статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення суду повинно бути належним чином мотивоване.

Суд першої інстанції, звільняючи обвинувачену ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК, фактично послався на ті ж самі обставини, що були ним враховані при прийнятті рішення про призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК. Але при цьому суд належним чином не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу винної дають підстави для висновку про можливість її виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченої, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює, як такі, що є достатніми підставами для призначення ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.307 КК на підставі ст.69 КК. Проте судова колегія не находить їх достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Відтак вирок суду в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.79 КК у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Зазначене звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням і допустимість його застосування лише до вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, визнається обов`язковою умовою такого звільнення.

При вирішенні питання щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.79 КК судова колегія виходить з того, що значення інституту звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають малолітніх дітей, полягає у тому, що за його допомогою держава намагається задовольнити передусім інтереси дитини.

Завдяки інституту звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають малолітніх дітей, суд дає ОСОБА_8 можливість виправитися без ізоляції від суспільства та інших реальних обмежень, характерних для позбавлення волі. ОСОБА_8 має піклуватися про свою малолітню доньку, займатися її вихованням постійно, оскільки для жінки, суспільства і держави важливим та особливо цінним є фізичне і моральне здоров`я дитини. Звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у відповідності до ст.79 КК сприятиме побудові здорового соціального фундаменту для майбутнього життя її малолітньої дитини. З огляду на те, що батько дитини в теперішній час боронить незалежність України в лавах ЗСУ, таке рішення буде справедливим як по відношенню до дитини ОСОБА_8 так і самої обвинуваченої.

Приймаючи таке рішення, судова колегія виходить з того, що завдяки цьому інституту закон ставить інтереси дитини, її виховання вище, ніж негайне виконання покарання, вище за реалізацію цілей кримінальної відповідальності.

Отже у такий спосіб суд, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, виходить перш за все з інтересів її дитини, дбаючи про її майбутнє, нормальний розвиток якої може постраждати через відбування її матір`ю реального покарання, адже у малолітньому віці особливо важливим є материнське виховання, тому що саме в цей період відбувається становлення моральної самосвідомості дитини.

За таких обставин, судова колегія дійшла глибокого переконання, що в такий спосіб будуть досягнуті не лише спеціальні самостійні цілі кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , а й врегульовані суспільні відносини, що складаються між матір`ю і дитиною, жінкою і державою, тобто буде досягнуто загальноправових цілей регулювання суспільних відносин і забезпечення правопорядку в державі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 має малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не досягла семи років, щодо якої обвинувачена не позбавлена батьківських прав та яку виховує самостійно через перебування батька дитини на військовій службі, пов`язаної із наданням відсічі російській агресії.

А тому колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги характер вини обвинуваченої, мотив і мету злочину, а також інші обставини, встановлені у даному кримінальному провадженні, вважає за можливе у відповідності до ст.79 КК звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК. Адже, на переконання колегії суддів, таке звільнення від відбування покарання надасть можливість обвинуваченій виправитися без ізоляції від суспільства та задовольнить передусім інтереси її дитини.

Таке рішення апеляційного суду кореспондується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 року (ЄУН 336/1328/19, провадження №51-5393км19), від 16 квітня 2020 року (ЄУН 331/1737/18, провадження №51-5489км19) та від 03 червня 2025 року (ЄУН 754/962/23, провадження №51-3841км24).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині звільнення ОСОБА_8 від покарання за ч.2 ст.307 КК України на підставі ст.75 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст.79 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного їй покарання з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною ОСОБА_10 , семирічного віку, тобто до 20 квітня 2030 року.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4