Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

12 вересня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/7692/25

Провадження № 11-кп/4815/589/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002666 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2025 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, громадянина України, зареєстрованого за адресою за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено:

за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК на 7 років позбавлення волі;

за ч.5 ст. 407 КК на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 ухвалено обчислювати з 25.11.2024 та, на підставі ч.5 ст. 72 КК, зараховано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 25.11.2024 по 27.05.2025.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та скасовано арешт, накладений на майно у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, у порушення вимог ст. ст. 3, 28, 29 Конституції України, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24.11.2024 близько 19 год 20 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні житлової квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_8 , діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи розкладний ніж, утримуючи його за рукоятку в правій руці, притиснувши лезо ножа ріжучою частиною до шиї потерпілої із значною силою провів ним у горизонтальному напрямку зліва на право, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран на передній поверхні шиї, геморагічного шоку, внаслідок чого остання знепритомніла на місці події, тобто вчинив всі дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_8 , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілій своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу та госпіталізовано до комунального некомерційного підприємства «Рівненська міська лікарня» Рівненської міської ради.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, у порушення вимог ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, проходячи військову службу на посаді курсанта зведеної навчальної роти 3-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 21.10.2024 о 14 год 00 хв (точніше досудовим розслідуванням не встановлено, однак, саме в цей час виявлено його відсутність на військовій службі) самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , відправившись за місцем свого фактичного проживання у м.Рівне, де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, до 21 год 10 хв 25.11.2024, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Своїми діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст. 407 КК, а саме самовільне залишення військовослужбовцем військової частини тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вказаний вирок змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК, із застосуванням ст. 69 КК, 4 роки позбавлення волі, за ч.5 ст. 407 КК, із застосуванням ст. 69 КК, 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Не оспорюючи фактичні обставини та правильність кваліфікації своїх дій, зазначив, що суд першої інстанції призначаючи покарання не врахував ряду пом`якшуючих обставин, зокрема визнання вини та щире каяття, те що він вибачився перед потерпілою, яка є його дружиною, а також відсутність у неї до нього будь-яких претензій морального чи майнового характеру.

Окрім того, у матеріалах справи міститься заява представника 3 окремої штурмової бригади, в якій висловлено прохання долучити його до лав Збройних сил України та він добровільно виявив бажання стати на захист територіальної цілісності та суверенітету країни в умовах збройної агресії з боку російської федерації.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції повною мірою дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

При призначенні покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, які, відповідно до вимог ст. 12 КК, належать до категорії тяжких (ч.5 ст. 407 КК) та особливо тяжких злочинів (ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК), суспільну небезпечність вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також місцевим судом було враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття, наявність обставин, які обтяжують покарання, при вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває (перебував) у близьких відносинах, та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Сукупність вказаних обставин була підставою для висновку місцевого суду, з яким погоджується і колегія суддів, щодо можливості призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкціями інкримінованих йому злочинів.

Водночас, у вказаному кримінальному провадженні відсутні підстави, передбачені ст. 69 КК, для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкціями інкримінованих йому статей.

Так частиною 1 статті 69 КК встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Окрім того, апеляційний суд враховуючи обставини цього кримінального провадження, відсутність у потерпілої матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, наявність у них спільної малолітньої дитини, а також бажання ОСОБА_5 продовжити військову службу в зоні проведення активних бойових дій, визнає, що вказані вище обставини не є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а також закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2025 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3