Справа № 944/1760/25
Провадження №1-кп/944/742/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2026м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000192 від 17.01.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середній Майдан Надвірнянського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, депутата Калуської міської ради 8-го демократичного скликання, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 16.01.2025, приблизно 13:49 год, керуючи технічно справним автомобілем марки «HYUNDAI Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі «Львів-Шегині» у смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області у напрямку до м. Львова, проїжджаючи ділянку автодороги поблизу будинку 36 по вулиці Яворівській, порушив чинні вимоги Розділу 1 п. 1.5, п. 1.10 («небезпека для руху»); Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 12 п. 12.3, п. 12.4, п. 12.9 б); Розділу 18 п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він керуючи автомобілем із перевищенням максимально дозволеної швидкості руху в населеному пункті (58 км/год), проявив неуважність до дорожньої обстановки, своїми односторонніми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу по нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого відбувся наїзд автомобілем марки HYUNDAI Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «HYUNDAI Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, та призвели до смерті останньої 04.02.2025 у медичному закладі.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених обставин визнав повністю та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Вказав, що дуже шкодує про скоєне, щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Вказав, що жодних претензій не має, оскільки обвинувачений йому відшкодував завдану шкоди.

Обвинувачений, його захисник та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 , його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, суворо дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, який згідно ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, наявність позитивної характеристики з місця проживання, на обліку в лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, вік обвинуваченого, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у зв`язку з військовою агресією рф, має статус учасника бойових дій, та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття; обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України за якою він обвинувачується у вигляді 4 років позбавлення волі.

Крім того, з урахуванням конкретних обставин справи та наслідків вчиненого, характер допущених обвинуваченим грубих порушень вимог ПДР, внаслідок яких потерпілій були завдані в сукупності тяжкі тілесні ушкодження, якізнаходяться в прямому причинному зв`язку із її смертю, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, який щиро покаявся в скоєному, відшкодував завдані збитки, що свідчить про надання обвинуваченим критичної оцінки своїм діям, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням терміном 1 рік, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши при цьому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та на переконання суду відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Згідно з положеннями ст.124КПК України, на користь держави з обвинуваченого підлягають стягненню витрати за проведення судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому основне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ - оптичний носій інформації DVD-R диск - залишити при матеріалах кримінального провадження№ 0000192 від 17.01.2025.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-25/1590- ІТ від 20.02.2025 в розмірі3 979,50 грн; судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/114- 25/1997-ІТ від 20.02.2025 в розмірі5 969,25 грн; судової комплексної експертизи відео-, звукозапису та інженерно- транспортної експертизи дослідження обставин ДТП № 551-Е від 25.02.2025 в розмірі12 722,40 грн.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_8