УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 398/1553/19

провадження № 51-3464 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2025 року, залишеним без змін ухвалоюКропивницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено до покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна;

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна;

- за п. п. 1, 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, ОСОБА_5 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом поглинення невідбутої частини покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від

01 лютого 2016 року, покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.

Закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 по епізодах інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України: 10.12.2018 (потерпіла ОСОБА_6 ); період часу з 15.12.2018 по 17.12.2018 (потерпілий

ОСОБА_7 ), на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 06 лютого 2025 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 21 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він будучи раніше неодноразово судимим за скоєння корисливо-насильницьких злочинів та умовно-достроково звільненим від відбування покарання, на шлях виправлення не став та не маючи постійного джерела доходів, не займаючись і не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, керуючись корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення за рахунок чужої власності, вирішив заволодіти майном раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на позбавлення життя ОСОБА_8 та заволодіння майном останнього, ОСОБА_5 10 грудня 2018 року,

в другій половині дня, прибув в с. Куколівка Олександрійського району Кіровоградської області, де зустрівшись із ОСОБА_9 та скориставшись довірою останнього, під приводом ремонту телевізорів, направився за місцем проживання ОСОБА_8 .

Під час розпиття спиртних напоїв ОСОБА_5 , скориставшись послабленою на фоні вживання значної кількості алкоголю реакцією братів ОСОБА_9, маючи на меті подолання опору з боку ОСОБА_9 для подальшого вбивства та безперешкодного заволодіння майном його брата ОСОБА_8 , за допомогою рук наніс декілька ударів в область обличчя та тулубу ОСОБА_9 , чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження, від яких останній втратив свідомість.

У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_8 та заволодіння його майном, ОСОБА_5 , проявляючи агресію посилену станом алкогольного сп`яніння, знайшов в кімнаті вказаного домоволодіння еластичний бинт та утримуючи його в руках, зав`язав навколо шиї потерпілого та почав здавлювати шию до моменту поки ОСОБА_8 не перестав подавати ознаки життя, тим самим заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_8 настала на місці події від механічної асфіксії, внаслідок прижиттєвого стиснення органів шиї еластичною стрічкою.

Упевнившись, що ОСОБА_8 перестав подавати ознаки життя, а його брат

ОСОБА_9 не зможе завадити подальшій реалізації його злочинного умислу,

ОСОБА_5 почав обшукувати будинок, в результаті чого заволодів належним

ОСОБА_8 майном на загальну суму 1 107,10 грн, після чого з місця скоєння злочинів зник, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Також, на початку грудня 2018 року, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_5 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку зі складського приміщення, розташованого на території домоволодіння № 82 .

Впевнившись в тому, що його протиправні дії не будуть викриті сторонніми особами, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження склопакету вікна, проник в середину вказаного складського приміщення, де зберігалися особисті речі ОСОБА_10 , звідки викрав належну їй бензопилу марки «Stihl MS 362», після чого з місця скоєння злочину зник, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 7 933,33 грн.

Крім того, 16 грудня 2018 року, в першій половині дня, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , розпивав з останніми спиртні напої.

Знаходячись в приміщенні домоволодіння, виконуючи свій злочинний намір, направлений на розбійний напад на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою заволодіння майном та позбавлення їх життя, взяв зі столу ніж та утримуючи його в правій руці, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, проявляючи агресію посилену станом алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, наніс не менше 9 ударів в область тулубу

ОСОБА_11 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, від яких потерпілий впав на підлогу.

Після чого, ОСОБА_5 наніс ножем не менше 7 ударів в область тулубу

ОСОБА_12 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення, від яких потерпіла впала на диван.

У подальшому, ОСОБА_5 почав обшукувати будинок, в результаті чого заволодів належним ОСОБА_11 майном на загальну суму 357,60 грн, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Від заподіяних ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 померли на місці події.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить оскаржувані судові рішення змінити: за епізодами вбивств виключити кваліфікуючу ознаку - з корисливих мотивів; перекваліфікувати дії

ОСОБА_5 за епізодом вбивства (потерпілий ОСОБА_8 ) з п. 6 ч. 2 ст. 115 на

ч. 1 ст. 115 КК України; змінити правову кваліфікацію по даним епізодам з

ч. 4 ст. 187 на ч. 1 ст. 185 КК України; виключити з обтяжуючих обставин - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і щодо особи похилого віку та призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування зазначає, що на його думку дії ОСОБА_5 за першим епізодом вбивства необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака - з корисливих мотивів. Вважає, що за епізодами вбивств умисел у засудженого на заволодіння майном виник уже після смерті потерпілих. На переконання захисника, судами безпідставно враховані обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння (відсутні докази, окрім показань самого засудженого) та вчинення злочину щодо особи похилого віку (потерпілий ОСОБА_11 не належав до цієї категорії). Стверджує, що призначене покарання у виді довічного позбавлення волі є надмірно суворим, адже ОСОБА_5 протягом тривалого часу перебування в СІЗО характеризується позитивно, має заохочення, відсутні дисциплінарні порушення, активно займається суспільно-корисною працею, щиро розкаявся та не заперечує факту вбивств, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначене покарання у касаційній скарзі не оспорюються.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та п. п. 1, 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ґрунтується на сукупності безпосередньо досліджених судом та оцінених відповідно до вимог статті 94 КПКУкраїни належних та допустимих доказів.

Мотивуючи своє рішення в частині кваліфікації дій обвинуваченого, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_5 , не маючи постійного джерела доходу та зловживаючи алкоголем, діючи умисно, реалізуючи злочинний умисел, направлений на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном та умисне вбивство з корисливих мотивів, під приводом ремонту телевізорів проник до житла потерпілих, де спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 - тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер, після чого заволодів майном останнього та залишив місце події. Характер і спрямованість його дій свідчать про їх заздалегідь спланований характер та наявність мети незаконного заволодіння чужим майном.

Посилання сторони захисту на відсутність у діях ОСОБА_5 складу розбійного нападу та кваліфікуючої ознаки вбивства - з корисливих мотивів щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд також визнав необґрунтованими, оскільки скориставшись їх станом сильного алкогольного сп`яніння, який унеможливлював активні дії з їхнього боку, направлені на самозахист, про що свідчать результати судово-медичних експертиз, обвинувачений реалізував умисел на заволодіння чужим майном, заподіявши потерпілим множинні ножові поранення, несумісні з життям, після чого розпорядився майном на власний розсуд, що вказує на корисливий мотив вчинених злочинів.

Питання кваліфікації дій обвинуваченого було предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який за наслідками апеляційного розгляду погодився із висновками місцевого суду щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , при цьому проаналізував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам його касаційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Так, умисне вбивство кваліфікується як вчинене з корисливих мотивів в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину. У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що дії обвинуваченого були вчиненні з метою заволодіння майном потерпілих, а не на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що, у свою чергу, свідчить про умисел на вбивство саме з корисливих мотивів, з огляду на поведінку ОСОБА_5 , який заздалегідь підшукав транспорт для поїздки та потрапив у будинок під приводом ремонту телевізорів (за першим епізодом), відсутність у обвинуваченого заробітку, заволодіння майном потерпілих одразу після вчинення вбивств.

З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками місцевого та апеляційного судів щодо кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 щодо вказаних кримінальних правопорушень за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та за п. п. 1, 6, 13 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Неспроможними є доводи касаційної скарги захисника щодо безпідставного врахування судами обтяжуючих покарання обставин - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку з наступних підстав.

Вказані доводи спростовуються показаннями самого обвинуваченого, який у судовому засіданні пояснив, що перед вчиненням злочинів він разом із потерпілими: перший епізод - з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , другий епізод - з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вживав спиртні напої. При цьому, апеляційний суд слушно зазначив, що кримінальне процесуальне законодавство України не вимагає доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння виключно певним видом доказів. Такі обставини оцінюються судом на підставі положень статей 84, 94 КПК України.

Разом із цим встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 на момент його вбивства досяг 60-річного віку, що не заперечується і захисником, тому доводи скарги в цій частині є безпідставними.

Підсумовуючи наведене, Судом не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з долученої копії вироку, дотримуючись при призначенні ОСОБА_5 покарання вимог ст. 65 КК України, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, внаслідок його злочинних дій сталися незворотні наслідки - загинули люди, до того ж, інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив протягом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком. Крім того, судом першої інстанції взято до уваги й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а обставинами, що його обтяжують, - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та щодо особи похилого віку.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із призначеним ОСОБА_5 за 6 ч. 2 ст. 115 та п. п. 1, 6, 13 ч. 2 ст.115 КК України покаранням у виді довічного позбавлення волі, зазначив, що місцевий суд дійшов переконливого висновку про те, що обвинувачений становить особливу небезпеку для суспільства, з огляду на характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність його призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного. Тобто вказаний вид кримінального покарання призначається з урахуванням виняткових даних про особу, які свідчать про нехтування нею загальнолюдськими цінностями, зокрема, життям людини, та про небажання особи стати на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 за вказані вище кримінальні правопорушення покарання у виді довічного позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість, Суд не вбачає.

Вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Верховним Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3