ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23913/22

Провадження № 11-кп/820/600/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 (in absentia) в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000083, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2022 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коркіно, Челябінської області, СРСР, Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, місце проживання невідоме, депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України та призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла.

Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 в порядку ч.6 ст. 193 КПК України, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 , будучи представником влади, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 являючись депутатом державної думи федеральних зборів РФ восьмого скликання, будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, 22 лютого 2022 року, за адресою Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою, у такий спосіб ОСОБА_7 будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Зазначені рішення Державної думи Федеральних Зборів РФ були частиною злочинного плану, так як сам факт їх існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою.

Дії РФ призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

За посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 3 ст. 110 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.06.2025 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, які саме незаконні дії вчинив ОСОБА_7 .

Вважає, що як органом досудового розслідування, так і судом невірно кваліфіковані дії обвинуваченого за ч.3 ст.110 КК України. Недоведеною залишилась суб`єктивна сторона інкримінованого злочину, оскільки не встановлено, чи голосував конкретно ОСОБА_7 , чи це було зроблено іншою особою, та чи добровільним було голосування, а не під примусом.

Щодо офіційного повідомлення ОСОБА_7 про місце і час проведення досудового розслідування чи судового слідства, захисник вважає, що відповідно до норм кримінального процесуального кодексу України, то особа вважається нібито офіційно повідомленою, але якщо враховувати практику ЄСПЛ, то позиція інша, наприклад - справа «Сейдович проти Італії» ("Sejdovic v. Italy").

Отже, механізми повідомлення про зміст обвинувачення та дату й місце судового розгляду мають передбачати інформування не через ЗМІ, а через інтернет, а також усіма доступними засобами, включаючи месенджери, профілі в соціальних мережах, телефонні дзвінки з проведення експертизи голосу тощо. Крім того, про зміст обвинувального акта та першу дату судового засідання обвинуваченого має інформувати сторона обвинувачення, а в повідомленні має бути довідкова інформація про те, як і де дізнатися про наступні судові засідання або як зв`язатися з представниками сторони обвинувачення чи суду для реалізації своїх прав.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 розпочинається виключно з 18 сторінки обвинувального акта, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів настання саме тяжких наслідків від процесу голосування ОСОБА_7 , не доведений прямий причинний зв`язок між цими діяннями.

На думку сторони захисту, якщо обвинуваченому ставиться у вину вчинення кримінального правопорушення умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, де поряд з ОСОБА_7 обвинувачуються інші особи (група осіб). При цьому судом першої інстанції не звернуто жодної уваги на такі суттєві порушення та на відсутність доказів наявності інших осіб та нібито попередньої змови (розподілу ролей і обов`язків).

Судом першої інстанції не звернуто уваги на суттєві порушення кримінального процесуального законодавства України, а саме, що згідно з постановою Генерального прокурора ОСОБА_8 від 14.03.2022 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000083 за підозрою ОСОБА_9 доручено Слідчому відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області. На думку сторони захисту у даному кримінальному провадженні має місце недотримання належної правової процедури застосування ч.5 ст.36 КПК України.

Доручення Генерального прокурора ОСОБА_8 від 14.03.2022 року про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000083 за підозрою ОСОБА_9 , яким доручено Слідчому відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, здійснено без встановлення неефективності досудового розслідування, а відтак з недотриманням належної правової процедури застосування ч, 5 ст. 36 КПК України, наслідком чого є те, що докази здобуті в даному кримінальному провадженні після 14.03.2022 року є недопустимими.

Також, суд як на доказ вини ОСОБА_7 посилається на протоколи огляду електронних документів від 07.04.2022 року, а саме здійснено огляд ресурсів мережі

Інтернет. Захисник вважає, що вказані докази є неналежними. Вони посвідчують процедуру розгляду законопроекту, але жодним чином не свідчать про вчинення умисних дій за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордон

України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків - ч. 3 ст. 110 КК України.

Наголошує, що Державна Дума РФ це колегіальний орган, де рішення приймаються більшістю голосів, а не одним «голосом» ОСОБА_7 . При цьому слід звернути увагу й на те, що після детального огляду в судовому засіданні відеозапису процесу голосування від 15.02.2022 та від 22.02.2022 року, на жодному засіданні не було зафіксовано особиста присутність ОСОБА_7 та сам процес голосування саме ним особисто. При цьому, в жодному офіційному обговоренні питань, які були винесенні на відкрите голосування саме 15.02.2022 та 22.02.2022 року ОСОБА_7 особистої участі не приймав.

Сторона захисту також звертала увагу суду першої інстанції, що пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому/прокурору.

Позиції учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просила її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, шляхом опублікування повідомлення-повістки про виклик: 05.09.2025 року в газеті «Урядовий кур`єр» та 06.08.2025 року на сайті Хмельницького апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, застосовувати кримінальне процесуальне законодавство України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів уважає, що вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , надав юридичну оцінку його діям та відповідно до вимог КК України кваліфікував його дії за частиною 3 статті 110 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинуваченого визнано винним, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема:

- відомостями з протоколу огляду від 10.03.2022 року та додатків до нього з мережі Інтернет, а саме інформаційного ресурсу «https://vote.duma.gov.ru/vote/117233», який являє собою офіційний сайт вищого законодавчого органу влади Російської Федерації та у якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначений і ОСОБА_7 (т.2 а/п 62-118);

- відомостями з протоколу огляду від 10.03.2022 року мережі Інтернет, а саме інформаційного ресурсу «https://vote.duma.gov.ru/vote/117237», який являє собою офіційний сайт вищого законодавчого органу влади Російської Федерації та у якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутат з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначений і ОСОБА_7 (т.2 а/п 119-177);

- відомостями з протоколу огляду від 02.04.2022 року мережі Інтернет, а саме інформаційного ресурсу «http://duma.gov.ru», який являє собою офіційний сайт вищого законодавчого органу влади Російської Федерації та у якому виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації ОСОБА_7 22.02.2022 та 15.02.2022 року (т.3 а/п 18-53).

На вказаних сторінках виявлено, що депутат Державної Думи Російської Федерації ОСОБА_7 22.02.2022 проголосував «ЗА» вищезазначені закони (т.2 а/п 28, 86).

- DVD диском «VIDEX EXCELLENTI DVD-R 16x, 4.7 GB, 120 MIN», який є додатком до протоколів оглядів від 10.03.22, на якому записано папки з назвами «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 15.02.2022 ДНР»; «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 22.02.2022 ДНР»; «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 22.02.2022 ДНР»;

- відомостями протоколу огляду електронних документів від 07.04.2022, у якому здійснено огляд ресурсів мережі Інтернет на предмет наявності інформації щодо реєстрації та руху: постанови № 58243-8 від 15.02.2022 «Про звернення Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації до президента Російської Федерації ОСОБА_10 про необхідність визнання Донецької народної республіки і Луганської народної республіки», федеральних законів РФ № 75578-8 від 22.02.2022 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Донецькою народною республікою» та № 75577-8 від 22.02.2022, «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Луганською народною республікою», встановлено тексти проектів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях Державної Думи Федерального Зборів РФ по зазначеним законопроектам.

Також у додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проекту постанови № 58243-8 «Про звернення Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації до президента Російської Федерації ОСОБА_10 про необхідність визнання Донецької народної республіки і Луганської народної республіки», її текст, у якому наголошується на тому, що: «Депутати Державної Думи вважають обґрунтованим та морально виправданим визнання Донецької народної республіки та Луганської народної республіки, що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Також в додатках містяться паспортні дані законопроекту №75578-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською федерацією і Донецькою народною республікою» та законопроекту №75577-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Луганською народною республікою», їх тексти, у яких прямо вказується (у статтях 3, 4, 5, 7) на надання з боку Російської Федерації військової допомоги для «усунення загрози». Саме ці статті вказують на початок військових дій, з метою начебто захисту.

На підтвердження вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції зазначив, що усі присутні депутати Державної Думи Федеральних Зборів РФ, які прийняли участь у голосуванні за прийняте рішення, що через невеликий проміжок часу президент Російської Федерації оголосив рішення про початок спеціальної військової операції в Україні, збройні сили та інші військові формування Російської Федерації 24.02.2022 о 5 годині, застосовуючи ракети, авіацію, броньовану техніку та інше озброєння, завдавши вогневих ударів, здійснили широкомасштабне вторгнення на територію України.

Також про попередню змову групою осіб свідчать виступи окремих депутатів Державної Думи Російської Федерації, безпосередньо перед самим голосуванням 22.02.2024 року, зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також офіційного представника президента Російської Федерації ОСОБА_15 , які позитивно оцінюють «прийняте рішення», як доконаний факт.

Зазначені обставини, в тому числі чітке узгодження дій, свідчать про безумовну попередню змову депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації між собою та з представниками влади та збройних сил Російської Федерації на посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Внаслідок даних дій Російська Федерація здійснила 24.02.2022 повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки. Тобто наслідками посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими депутатами Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації та з представниками влади і збройними силами Російської Федерації стало: загибель в Україні великої кількості людей , у тому числі дітей, отримання великою кількістю людей тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

На підтвердження настання суспільно небезпечних наслідків в результаті дій ОСОБА_7 у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків, як особливої кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, судом першої інстанції взято до уваги також вироки Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26.04.2023 (справа №733/923/22), Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18.10.2023 (справа №585/2381/22), Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.01.2024 (справа №369/3120/23), Тростянецького районного суду Сумської області від 03.06.2024 року (справа №588/156/24), Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31.05.2024 року, справа (№748/1469/24), Херсонського міського суду Херсонської області від 05.08.2024 (справа №766/1560/24), Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2024 (справа №748/2095/23), якими встановлено факти воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями збройних сил російської федерації на території України, наслідком яких є загибель людей, у тому числі цивільних осіб.

Крім того досліджено надані стороною обвинувачення докази:

- відомості з протоколу огляду від 29.04.2022, який проведений старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області, у якому здійснено огляд кримінального провадження № 0000199 від 13.03.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України (польова дорога Макарівського району Київської області, обстріл автомобіля в березні 2022 року невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ, наслідком якого стала загибель цивільної особи, ОСОБА_16 ). Додатками до даного протоколу є протокол огляду місця події, протокол огляду трупа, протокол допиту потерпілого та висновок експертів (т.1 а/п 19);

- відомості з протоколу огляду від 29.04.2022, який проведений старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області, у якому здійснено огляд кримінального провадження № 0000515 від 08.03.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України (траса Київ-Житомир, обстріл автомобіля в березні 2022 року невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ, наслідком якого стала загибель цивільної особи, ОСОБА_17 ). Додатком до даного протоколу є протокол допити потерпілого (т.1 а/п 42);

- відомості з протоколу огляду від 29.04.2022, який проведений старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області, у якому здійснено огляд кримінального провадження № 0000640 від 13.03.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України (м. Бородянка, лютий 2022 року, наїзд військової техніки невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ на місцевого жителя ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який внаслідок отриманих травм помер на місці події) Додатками до даного протоколу є протоколи допиту потерпілого, свідків і заяви, фотоілюстрації (т.1 а/п 60);

- відомості з протоколом огляду від 29.04.2022, який проведений старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області, у якому здійснено огляд кримінального провадження № 0000580 від 17.03.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України (автомобільна дорога м. Ірпінь, обстріл цивільного населення в березні 2022 року невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ, наслідком якого стало вогнепальне поранення ОСОБА_19 ) Додатками до даного протоколу є допити потерпілого і заяви, висновки експертів (т.1 а/п 76);

- відомості з протоколу огляду від 29.04.2022, який проведений старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області, у якому здійснено огляд кримінального провадження № 0000068 від 04.04.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 438 КК України (05.03.2022 близько 18 год. обстріл житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ із великокаліберної зброї в ході чого відбулося поранення ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 20 год. помер за місцем проживання). Додатками до даного протоколу є протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, протокол допиту потерпілого, протоколи допиту свідків (т.1 а/п 2);

- відомості з протоколу огляду від 29.04.2022, який проведений старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області, у якому здійснено огляд кримінального провадження № 0000240 від 24.03.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України (село Бобрик Броварського району Київської області, обстріл цивільного населення, в березні 2022 року, невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ, наслідком якого стало вогнепальне поранення ОСОБА_21 ). Додатками до даного протоколу є протокол допити потерпілого, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (т.1 а/п 51).

Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Всі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення із застосуванням належної правової процедури, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і в належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Усі досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупності, підтверджують обставини, передбачені ст.91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому діянь, його винуватості, форми вини, та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення в даному провадженні.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Даючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно з пред`явленим обвинувачення, в посяганні на територіальну цілісність і недоторканість України, колегія суддів враховує, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Відповідно до ст.73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Зміна території це будь-які дії, спрямовані на передачу частини території України під юрисдикцію іншої держави або зменшення території України шляхом утворення на території іншої суверенної держави. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який може бути призначений тільки Верховною Радою України.

Тобто, об`єктивна сторона цього злочину виявляється у конкретній формі - дії вчинені з метою зміни меж території або державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним, суб`єктивна сторона характеризується виною у виді прямого умислу.

Сукупністю міжнародних актів беззаперечно підтверджено, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами. Суверенітет України визнаний всіма країнами світу, в тому числі і РФ. Міжнародні кордони України визначені та визнані всіма країнами світу. Демаркація кордонів України та РФ здійснена.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Отже, будь-які дії, пов`язані із зміною меж території України чи зміною меж державного кордону України без проведення всеукраїнського референдуму, утворюють об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст.110 КК України.

Визнання інших державних утворень, так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території є діями, спрямованими саме на зміну меж території та державного кордону України.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 , будучи представником влади РФ, в силу посади яку він обіймав, а саме депутат Державної Думи РФ, яка є вищим законодавчим органом цієї країни, повинен був знати і знав про міжнародні акти та договори, сторонами яких є Україна та РФ, якими зокрема визначено неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності і суверенітету, а також обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави. (Статут Організації Об`єднаних Націй, декларація Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року та резолюції - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії; резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ); заключний акт Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року; конвенція про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року).

Також колегія суддів звертає увагу на обізнаність ОСОБА_7 щодо незалежності України як держави, з врахуванням преамбули Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація), де вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ. Міжнародні кордони України визначені та визнані всіма країнами світу.

Факт усвідомлення та обізнаності представниками влади РФ того, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами, крім вищевказаного, підтверджений ратифікацією РФ 22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною і РФ.

Вказане переконує, що ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи РФ та представником влади, достовірно знав про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України.

Разом з тим, із протоколів огляду від 10.03.2022 року вбачається, що в мережі Інтернет, на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», викладено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7 , також на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117237» виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону№75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутат з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначений і ОСОБА_7 .

Із протоколу огляду від 02.04.2022 року вбачається, що в мережі Інтернет інформаційного ресурсу «http://duma.gov.ru», на офіційному сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації ОСОБА_7 22.02.2022 та 15.02.2022 року (т.3 а/п. 18-53)

На вказаних сторінках виявлено, що депутат Державної Думи Російської Федерації ОСОБА_7 22.02.2022 відповідно проголосував «ЗА» вищезазначені постанову та закони. Вказане підтверджено даними з офіційного сайту держаної установи, що фіксує в автоматичному режимі позицію кожного з депутатів, що унеможливлює вчинення вказаного, а саме голосування, іншими особами.

Крім того, колегія суддів враховує, що маючи можливість голосувати по вказаних питаннях «проти» чи утриматись від голосування, адже наявні такі варіанти волевиявлення, ОСОБА_7 проголосував «за», здійснивши усвідомлений вольовий вибір і під час голосування розумів, що діє всупереч встановленим національним та міжнародним правовим актам.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 р. договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» здійснила 24.02.2022 р. повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Отже, наявними в матеріалах провадження та дослідженими судом доказами доведено, що ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Стосовно доводів захисника про необізнаність обвинуваченого про наявність кримінального провадження та неналежність повідомлення ОСОБА_7 про місце і час проведення досудового розслідування чи судового слідства

В суді першої та апеляційної інстанцій судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 проведено у відсутності останнього, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про дату, час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади, що відповідає положенням ч.3 ст.323 КПК України та свідчить про належне повідомлення ОСОБА_7 про дату, час та місце судового розгляду даного провадження.

ОСОБА_7 усних показань суду не надавав, при цьому будь-яких письмових заяв, клопотань та заперечень на адресу суду не надходило.

Разом з тим, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду, вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Встановлено, що ОСОБА_7 є громадянином Російської Федерації та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, а саме на території Російської Федерації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11 квітня 2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, вказане повідомлення вручено захиснику, а також направлено на електронну адресу Державної Думи Федеральних Зборів РФ (т.3 а/п 54-78, 102-105).

Письмове повідомлення про підозру та повістка про виклик ОСОБА_7 для проведення його допиту на 23, 24 та 25 квітня 2022 року в якості підозрюваного, надруковані в газеті «Урядовий кур`єр» №90 від 19.04.2022 та розміщені на сайті Офісу Генерального прокурора 17 квітня 2022 року (т.3 а/п 97-99, 111-112). Проте, на ці виклики ОСОБА_7 до слідчого не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив.

Орган досудового розслідування вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру в спосіб, передбачений КПК України.

Для вирішення питання про здійснення спеціального кримінального провадження визначальним є факт оголошення підозрюваного в міжнародний розшук внаслідок ухилення без поважних причин від явки на виклик слідчих органів або суду.

Так, 04 травня 2022 року ОСОБА_7 оголошено в державний та міжнародний розшук та ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави (т.3 а/п 115-119, 140-142).

14 жовтня 2022 року слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області винесено ухвалу про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , у зв`язку із тим, що останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховувався від органів слідства на території Російської Федерації (т.3 а/п 155-156).

Повістки про виклик ОСОБА_7 на 24, 25, 26 жовтня 2024 року для проведення слідчих дій, а також виконання вимог ст.290 КПК України, надруковано в газеті «Урядовий кур`єр» №223 від 18.10.2022 та розміщено на сайті Офісу Генерального прокурора (т.3 а/п 170-172, 174-178).

Окрім того, повістки про виклик ОСОБА_7 до слідчого, повідомлення про підозру, обвинувальний акт, у тому числі у перекладі на російську мову, скеровано на офіційний сайт Державної Думи Російської Федерації, підтвердження про що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Також, з метою захисту та представлення у кримінальному процесі прав, свобод і законних інтересів підозрюваному ОСОБА_7 , у порядку ст. ст. 46, 48, 49, 52, 110 КПК України та п.7 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області - адвоката ОСОБА_22 , якій відповідно до вимог ч.2 ст.297-5 КПК України вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваному.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави - члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 здійснювалося з дотриманням вимог ст.323 КПК України, за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , з повідомленням обвинуваченого шляхом направлення йому повісток про виклик за відомою робочою адресою на електрону пошту та публікації інформації про судові засідання в газеті «Урядовий кур`єр» та на порталі судової влади в мережі Інтернет.

Відповідно до ст. 297-5 ч.1 КПК України оголошення про виклик обвинуваченого до суду публікувалися на офіційному сайті засобу масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Суд першої інстанції з об`єктивних причин не зміг допитати ОСОБА_7 в процесуальному статусі обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки він перебував в міждержавному та міжнародному розшуку, не з`явився в судове засідання і про причини неявки суд не повідомив. При цьому в межах цього кримінального провадження інтереси ОСОБА_7 представляла захисник адвокат ОСОБА_6 , судовий розгляд проведено з обов`язковою участю захисника, чим було забезпечено виконання вимог п.8 ст.52, ч.3 ст.323 КПК України і реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального провадження і забезпечення права на захист.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п. 54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п. 54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п. 30).

Отже, враховуючи специфіку судового провадження (in absentia), судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченого ОСОБА_7 про здійснення стосовно нього кримінального провадження за ст.110 ч.3 КК України, шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 297-5 КПК України з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом. Копії процесуальних документів, що підлягали врученню обвинуваченому ОСОБА_7 , надсилалися захиснику на підставі вимог ч.2 ст. 297-5 КПК України.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що під час досудового розслідування були вжиті всі можливі способи інформування та виклику ОСОБА_7 до органів досудового розслідування. Після надходження кримінального провадження до суду, судом також було вжито всіх заходів для інформування обвинуваченого про розгляд кримінального провадження щодо нього, шляхом розміщення повідомлень, як на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, так і шляхом опублікування відповідної інформації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України.

Крім того, обвинувальний акт, перекладений на російську мову, був направлений на офіційну адресу Державної Думи Російської Федерації шляхом електронного звернення, таке звернення було зареєстроване в Державній Думі, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, тобто ОСОБА_7 знав або мав знати про наявність стосовно нього кримінального провадження, був проінформований зрозумілою для нього мовою про характер та причини висунутого проти нього обвинувачення.

За таких обставин, доводи захисника щодо неналежного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про дату, час та місце проведення досудового слідства та розгляду кримінального провадження стосовно нього, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду судом першої інстанції вживались всі належні заходи для повідомлення обвинуваченого, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 проводилось спеціальне судове провадження, судовий розгляд відбувся у його відсутність та за участі його захисника, згідно правил, визначених приписами глави 24-1 КПК України, вимоги яких судом першої інстанції були дотримані.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених статтею 138 цього Кодексу (ст. 400 ч. 3 КПК України).

Також колегія суддів звертає увагу, що фактично сторона захисту не ставить під сумнів дотримання судом вимог КПК України під час повідомлення ОСОБА_7 у порядку спеціального судового провадження in absentia. Заперечення полягають у тому, що таких заходів недостатньо.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами частин 1, 2 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Таким чином, зважаючи на специфіку судового провадження in absentia, колегія суддів вважає, що орган досудового розслідування, а також суд першої інстанції та апеляційний суд вжили прямо передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо інформування обвинуваченого про здійснення кримінального провадження, тому відсутні підстави вважати, що в цій частині було порушено вимоги КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при визнанні кваліфікуючою ознакою злочину вчинення його за попередньою змовою групою осіб.

Так, визначення поняття співучасті дане у статті 26 КК України. Згідно із зазначеним нормативним визначенням співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. При цьому статтею 27 КК України надане визначення видів співучасників, якими є: виконавець, організатор, підбурювач та пособник.

Згідно практики Верховного Суду, зокрема постанови від 14.11.2019 у справі № 710/439/17, постанови від 14.05.2020 у справі №405/2648/18, постанови від 10.12.2020 у справі №464/710/18, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає з частини другої статті 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Про попередню змову групи осіб також свідчать виступи окремих депутатів Державної Думи Російської Федерації, безпосередньо перед самим голосуванням, а також офіційного представника Президента Російської Федерації, які позитивно оцінюють «прийняте рішення», як встановлений факт.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявні докази підтверджують в сукупності, що ОСОБА_7 є депутатом Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації, безпосередньо приймав участь у засіданні Державної Думи 22.02.2022, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ДНР» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ЛНР».

Таке рішення Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації було частиною злочинного плану, так як самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою.

Крім того, в якості попередньої змови може виступати «мовчазна згода» одного з співучасників, коли він «не заперечує», якщо до нього приєднується інший співучасник, сприяючи у виконанні об`єктивної сторони злочину. Обоє злочинців усвідомлюють, що діють спільно, і, деякою мірою узгоджено, а в якості домовленості (змови) виступає саме мовчазна згода обох учасників злочину. Але при цьому кожен із співучасників повинен розуміти характер дій іншого учасника, а також усвідомлювати свою участь саме умисного злочину спільно з іншою особою.

Як вбачається із матеріалів провадження та встановлених фактичних обставин, обвинувачений ОСОБА_7 є депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ восьмого скликання, який на момент голосування усвідомлював, що його колеги (депутати) будуть так само голосувати «ЗА» на підтримку вищезазначеної постанови про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження за № 0000083 щодо ОСОБА_7 було виділено 05.05.2022 в окреме кримінальне провадження №0000083 від 10.03.2022, по якому здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України і іншими особами, а саме депутатами Державної Думи Федеральних Зборів РФ (т.1 а/п 2-8).

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб, так як він спільно з більше ніж 350 депутатами Державної Думи РФ, попереднього обговоривши винесені на голосування проекти рішень, а також раніше з іншими представниками влади і ЗС Російської Федерації, тобто заздалегідь до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення, після чого 22 лютого 2022 року взяв участь разом з іншими депутатами у голосуванні за рішення, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Зазначені обставини, у тому числі чітке узгодження дій, свідчать про безумовну попередню змову депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації між собою та з представниками влади та збройних сил Російської Федерації на посягання на територіальну цілісність і недоторканість України з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.110 КК України правильно визначив таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

Стосовно апеляційних доводів про відсутність належних та допустимих доказів настання саме тяжких наслідків від процесу голосування ОСОБА_7 та прямого причинного зв`язку між цими діяннями.

Особливою кваліфікуючою ознакою вказаного злочину є настання в результаті його вчинення таких суспільно небезпечних наслідків, як загибель людей (під загибеллю людей необхідно розуміти загибель хоча б однієї людини), або інших тяжких наслідків.

Під іншими тяжкими наслідками у злочині, передбаченому статтею 110 КК України, треба розуміти настання великої матеріальної шкоди, зруйнування або пошкодження прикордонних інженерних споруд чи інших важливих об`єктів, виникнення масових безпорядків, розрив чи суттєве погіршення дипломатичних стосунків з іншою державою, заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що загальновідомими є факти тимчасової окупації з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014 та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24.02.2022, а також анексія з боку РФ частини території України є за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у цьому випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Так, із досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_7 підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» 24.02.2022 року здійснила повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Такі наслідки, окрім того, що є загальновідомими, підтверджуються значною кількістю кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за статтею 438 КК України стосовно воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями збройних сил РФ, в тому числі що спричинили загибель людей, а також й вироками судів України за цією категорією справ, які є в загальному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень.

Так, у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, спричиненою внаслідок вищевказаних дій, порушено ряд прав громадян України, закріплених Конституцією України та міжнародними нормами, зокрема основне право людини - право на життя (ст. 27 Конституції України); право на свободу пересування та право вільного вибору місця проживання (ст. 33 Конституції України); право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49 Конституції України).

Бойовими діями РФ постійно знищуються заклади охорони здоров`я, що унеможливлює надання екстреної медичної допомоги пацієнту, який її потребує. Окрім того, внаслідок систематичних ракетних та артилерійських атак завдається шкода здоров`ю людей шляхом спричинення їм тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості. Також РФ, ігноруючи норми міжнародного права, не забезпечує безперешкодний гуманітарний доступ до всіх постраждалих та евакуацію цивільних осіб, які опинилися в зонах бойових дій.

Внаслідок повномасштабної агресії РФ проти України, яка на цей час триває на всій території України, з активними бойовими діями на території Луганської, Донецької, Запорізької, Харківської, Херсонської областей, громадяни України, які постійно проживали на цих територіях, змушені залишити або покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства.

Відповідно до звіту Міністерства з питань реінтеграції за 2022 рік в Україні зареєстровано 4 867 106 осіб переселенців (внутрішньо переміщені особи). Фактично усі вказані особи внаслідок війни були позбавлені власної домівки.

Повномасштабна війна унеможливила або значно ускладнила роботу майже всіх галузей економіки по території України. У регіонах, де проводяться активні бойові дії, підприємства припинили роботу, були пошкоджені, зруйновані (наприклад заводи «Азовсталь» у Маріуполі та «Азот» у Сєвєродонецьку), їх тимчасова втрата для України це величезна економічна шкода, оскільки завод «Азовсталь» за рівнем валового доходу посідав третє місце серед металургійних підприємств України. Зазначені заводи та інші підприємства повністю або частково зруйновані через обстріли російських військ, внаслідок чого економіка України несе значні втрати.

Захоплення та постійні атаки Запорізької АЕС завдали значної шкоди енергосистемі України, включно з пожежею поблизу енергоблоку 1, який на той час перебував на ремонті.

Окрім того, збройними силами РФ, згідно з даними Міністерства оборони, в 2022 році по території України завдано 16 тисяч ракетних ударів, при цьому 97% російських цілей - цивільні, більше 12,3 тисяч ударів було завдано по передмістях і селах, близько 1,9 тисячі ударів - по будинках, більше 500 ударів - по військових об`єктах, більше 250 ударів - по транспортній інфраструктурі, близько 220 ударів - по енергетичній інфраструктурі та понад 800 - по інших об`єктах.

Внаслідок надзвичайної ситуації, спричиненої військовою агресією Російської Федерації на території України, заподіяно шкоду навколишньому середовищу неорганізованими викидами забруднюючих речовин та сумішей таких речовин в атмосферне повітря та забруднено ґрунти.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що вторгнення РФ в Україну в 2022 році та повномасштабна війна призвели до тяжких наслідків у вигляді: людських жертв (загибелі та поранення цивільних осіб в Україні); окупації та знищення територій (міст, селищ), що супроводжувалося жорстоким поводженням із цивільним населенням та іншими порушеннями законів та звичаїв війни; військово-технічних втрат - знищення і захоплення живої сили та бойової техніки Збройних Сил України та інших військових формувань України; економічних - у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури; екологічних наслідків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів настання саме тяжких наслідків від процесу голосування ОСОБА_7 .

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

В контексті принципу доведення вини поза розумним сумнівом колегія суддів акцентує увагу на тому, що докази, не можуть оцінюватись відокремлено один від одного. Навіть якщо один із доказів не повною мірою підтверджує вину особи у вчиненні злочину, аналіз цього доказу у взаємозв`язку із іншими доказами може свідчити про доведеність такої вини.

За таких обставин, судом поза розумним сумнівом установлено, що ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 КК України.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Веренцов проти України» від 11.07.2013).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність добровільності дій обвинуваченого, а саме відсутності примусу обвинуваченого, оскільки це не змінює факту вчинення останнім кримінального правопорушення, позаяк його вина доводиться дослідженими судом доказами, згідно з якими встановлено, що депутат Державної Думи Російської Федерації ОСОБА_7 22.02.2022 проголосував «ЗА» вищезазначені постанову та закони, вчинивши у такий спосіб умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що протоколи огляду інтернет-ресурсу не підтверджують вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 110 ч. 3 КК України.

Із протоколів огляду від 10.03.2022 року слідує, що в мережі Інтернет, на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», викладено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7 , на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117237» виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроекту проголосувало «за» 400 депутат з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначений і ОСОБА_7 .

Із протоколу огляду від 27.03.2022 року вбачається, що в мережі Інтернет інформаційного ресурсу «http://duma.gov.ru», на офіційному сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію щодо ОСОБА_7 , депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації.

Протоколом огляду від 29.03.2022 року підтверджується, що в мережі Інтернет інформаційний ресурс «http://duma.gov.ru», офіційного сайту вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію щодо результатів голосування ОСОБА_7 , депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 року за проект закону «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой».

Крім того, колегія суддів враховує, що маючи можливість голосувати по вказаних питаннях «проти» чи утриматись від голосування, адже наявні такі варіанти волевиявлення, ОСОБА_7 проголосував «за», здійснивши усвідомлений вольовий вибір і під час голосування розумів, що діє всупереч встановленим національним та міжнародним правовим актам.

Визнання інших державних утворень так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», у межах міжнародно визнаних кордонів України, на її території, є діями, спрямованими на зміну меж території та державного кордону України.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що інформація, зазначена у вищевказаних протоколах оглядів сайту Державної Думи російської федерації є офіційною, що підтверджується інформацією, яка розміщена на порталі «Государственная Дума Федерального Собрания Российской Федерации» («http://duma.gov.ru/abaut/info/») у вкладці «о сайте» - «все материалы официального сайта Госдумы Федерального Собрания Российской Федерации могут быть воспроизведены в любых средствах массовой информации, на серверах сети Интернет или на любых иных носителях без каких либо ограничений по объему и срокам публикации. Это разрешение в равной степени распространяется на газеты, телеканалы, сайты и страницы Интернет. Единственным условием перепечатки и ретрансляции есть ссылка на первоисточник. Никакого предварительного согласия на перепечатку со стороны апарата государственной думы не требуется».

Отже, протоколи огляду інтернет - ресурсу, за якими був здійснений огляд публікацій на офіційному сайті Державної Думи РФ, є належними та допустимими доказами, і були обґрунтовано покладені в основу доведеності вини обвинуваченого.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» здійснила 24.02.2022 року повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан з 05:00 год. 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника та погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної думи РФ та представником влади цієї країни, умисно, за попередньою змовою групою осіб, проголосувавши 22 лютого 2022 року за ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою, вчинив умисні дії, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, тобто злочину, передбаченого ст. 110 ч. 3 КК України.

З огляду на викладене, твердження сторони захисту, що матеріалами кримінального провадження не доведений прямий причинний зв`язок між процесом голосування ОСОБА_7 та настанням саме тяжких наслідків, не заслуговують на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що докази у даному кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки отриманні не уповноваженими на те особами, яким незаконно було доручено провести досудове розслідування.

Згідно з приписами ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, зокрема, докази, що були отримані шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Отже, здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Отже, підставою для визначення підслідності кримінального провадження є неефективність досудового розслідування та інші обставини, обумовленні введення воєнного стану.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.05.2021 року у справі № 640/5023/19 (провадження № 51-2917кмо20), обов`язковою передумовою реалізації Генеральним прокурором повноважень, передбачених ч.5 ст.36 КПК України, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст.216 КПК України, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.

Із постанови Генерального прокурора ОСОБА_8 від 14.03.2022 року про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 Слідчому відділу Управління Служби Безпеки України у Хмельницькій області, вбачається, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України (т.2 а/п 215-216).

Оцінивши зміст постанови Генерального прокурора ОСОБА_8 від 14 березня 2022 року про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 Слідчому відділу Управління Служби Безпеки України у Хмельницькій області, колегія суддів дійшла висновку, що вона відповідає правовій позиції Верховного Суду, оскільки в ній зазначено оцінку досудового розслідування органом досудового розслідування та мотиви, які стали підставою для зміни підслідності кримінального провадження, зокрема, неефективність проведення досудового розслідування попереднім органом.

Так, дане кримінальне провадження стосувалось 65 депутатів Державної Думи російської федерації.

Відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан.

Враховуючи кількість осіб у кримінальному провадженні, введення воєнного стану, прокурор зазначила, що Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницький не забезпечить у повній мірі виконання завдань кримінального провадження та ефективне досудове розслідування в умовах воєнного стану.

З метою досягнення цілей кримінального провадження та забезпечення ефективного досудового розслідування, проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, виникла необхідність у зміні органу досудового розслідування.

На думку колегії суддів, постанова прокурора про зміну підслідності кримінального провадження відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного суду, у ній зазначено оцінку досудового розслідування органом досудового розслідування, мотиви, які стали підставою для зміни інстанційної підслідності кримінального провадження, зокрема, неефективність проведення досудового розслідування попереднім органом, постанова є обґрунтованою.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що порушень правил підслідності не допущено.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими і такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої стороною захисту апеляційної скарги.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим статтями 50, 65 КК України, є пропорційною карою за вчинений кримінальний злочин та є достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде запобігати вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосовано правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення,істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3