Справа № 991/7203/25
Провадження 1-р/991/99/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 жовтня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_3 про роз`яснення вироку Вищого антикорупційного суду від 21 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000571 від 15 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Рух кримінального провадження

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебувало кримінальне провадження № 0000571 від 15.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України.

Вироком суду від 21.08.2025 у межах кримінального провадження було затверджено угоду про визнання винуватості та визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, ч. 3 ст. 332 КК України, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України, ч. 3 ст. 368 КК України. У відповідності до умов затвердженої угоди ОСОБА_3 призначено, зокрема, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки, яке належить відбувати реально.

Згідно з розпорядженням № 991/7203/25/30034/2025 від 23.09.2025 вирок Вищого антикорупційного суду від 21.08.2025 набрав законної сили 23.09.2025 та цього ж дня був переданий на виконання до уповноважених органів влади.

20.10.2025 засудженим ОСОБА_3 подано заяву про роз`яснення вироку від 21.08.2025, що вирішується даною ухвалою суду.

2. Зміст поданої заяви

У своїй заяві ОСОБА_3 зазначає, що є доктором юридичних наук та має бажання продовжувати викладацьку діяльність у сфері права, використовуючи набуті наукові знання та практичний досвід.

Разом з тим, при спілкуванні з представниками органу з питань пробації ОСОБА_3 було повідомлено, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування унеможливлює його роботу на посаді викладача в державних закладах освіти.

ОСОБА_3 не згоден з позицією органу з питань пробації та вважає, що посада викладача в державному закладі освіти не є посадою в державному органі, внаслідок чого призначене вироком суду від 21.08.2025 додаткове покарання не забороняє йому займатися викладацькою діяльністю. Однак вказані обставини, на переконання ОСОБА_3 , свідчать про неоднозначність тлумачення винесеного судового рішення, що зумовлює потребу в його роз`ясненні.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_3 просив роз`яснити, чи поширюється заборона займати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування, встановлена вироком від 21.08.2025, на можливість його роботи на посадах викладача та доцента у державних закладах вищої освіти.

3. Позиції учасників судового засідання

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення, подали клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності, проти задоволення заяви про роз`яснення вироку не заперечували.

Відповідно до ч. 2 ст. 380 КПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення протягом десяти днів з повідомленням особи, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасників судового провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Враховуючи, що учасники судового провадження були належним чином повідомлені про проведення судового засідання, просили проводити його за їх відсутності, а їх неприбуття не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення вироку, суд вважає за можливе розглянути подану заяву за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неявкою учасників судового провадження фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

4. Оцінка та мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні незрозумілості судового акта і викладенні рішення суду у більш зрозумілій формі. Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Відтак, роз`яснення судового рішення має значення не саме по собі, а в контексті його правильного виконання з урахуванням змісту рішення і волі суду, який його ухвалив. Метою роз`яснення судового рішення є його удосконалення для правильного розуміння учасниками судового провадження, органом виконання судового рішення. Роз`яснення судового рішення спрямоване на усунення незрозумілості, що ускладнює його реалізацію. Суть роз`яснення судового рішення полягає не в роз`ясненні мотивів, які покладені в основу рішення, а в роз`ясненні рішення з метою наступного його виконання.

У цьому контексті слід звернути увагу на сформований у постанові ОП ККС ВС від 18 листопада 2019 року висновок як саме повинна застосовуватись ч.1 ст.380 КПК, а саме: якщо судове рішення, яке є результатом судового провадження та яким вирішено питання, що становило предмет його розгляду, за виключенням рішення слідчого судді апеляційного суду ухваленого в порядку, передбаченому главою 21 КПК, є незрозумілим, суд, слідчий суддя, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Таким чином, ключовим аспектом можливості розгляду письмової заяви про роз`яснення судового рішення в порядку ст.380 КПК є порушення у цій заяві питання про роз`яснення саме судового рішення, яке є результатом судового провадження та яким вирішено питання, що становило предмет його розгляду.

Виходячи із системного тлумачення положень глави 29 КПК України «Судові рішення», у розумінні статті 380 цього Кодексу роз`ясненню підлягає вирок чи ухвала суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх складно виконати, або є ймовірність неправильного виконання резолютивної частини рішення внаслідок її неясності.

При цьому, роз`ясненням рішення вважається викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Таким чином, роз`ясненими можуть бути рішення суду, які підлягають виконанню та без роз`яснення яких їх складно виконати, або є ймовірність неправильного виконання рішення внаслідок його неясності.

За результатами дослідження поданої заяви про роз`яснення вироку суд погоджується з доводами засудженого ОСОБА_3 , що положення резолютивної частини вироку суду від 21.08.2025 в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування можуть викликати неточності, непорозуміння та питання щодо поширення цього покарання на здійснення ОСОБА_3 викладацької діяльності.

З урахуванням цього суд, не змінюючи змісту вироку від 21.08.2025, з метою його безперешкодного, повного та правильного виконання вважає за доцільне роз`яснити цей вирок, надавши відповідь на питання чи поширюється призначене судом додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування на здійснення ОСОБА_3 викладацької діяльності.

Оскільки вироком суду від 21.08.2025 ОСОБА_3 було заборонено займати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування, то надання відповіді на вищезазначене питання потребує визначення того, чи є заклад вищої освіти державним органом або органом місцевого самоврядування. У випадку якщо заклад вищої освіти має правовий статус державного органу чи органу місцевого самоврядування, то це означає, що встановлене вироком суду від 21.08.2025 додаткове покарання забороняє ОСОБА_3 обіймати посади в закладі вищої освіти та відповідно займатися викладацькою діяльністю. Якщо ж заклад вищої освіти має правовий статус, відмінний від статусу державного органу чи органу місцевого самоврядування, то в такому випадку встановлене вироком суду від 21.08.2025 додаткове покарання не забороняє ОСОБА_3 обіймати посади в закладі вищої освіти та відповідно займатися викладацькою діяльністю.

Проводячи розмежування між правовим статусом закладу вищої освіти та правовим статусом державного органу чи органу місцевого самоврядування, суд виходить з наступного.

В юридичній літературі загальноприйнятим є визначення державного органу як складової частини (елементу) механізму держави, що бере участь у виконанні функцій держави, формуванні та/або реалізації державної політики відповідного напрямку і при цьому наділена владними/управлінськими повноваженнями. Атрибутивною ознакою державного органу, крім участі у виконанні функцій держави та наявності владних повноважень, є також те, що його апарат в основному складається з державних службовців.

У п. 3.2, 3.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 1-17/2018(5133/16) зазначено, що для гарантування конституційного порядку, нормального функціонування держави з метою утворення прав і свобод людини і забезпечення гідних умов життя Конституція України передбачає структуровану, багаторівневу, ієрархічну систему органів державної влади, які наділені відповідною компетенцією, мають свій предмет відання та владні повноваження. Здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову передбачає, що кожний орган державної влади має належати до однієї з гілок влади (законодавчої, виконавчої чи судової) або мати особливий статус, окремо визначений Конституцією України.

У Конституції України встановлено, які з органів державної влади за своїми повноваженнями або функціональним призначенням є єдиними в державі, і визначено їх найменування та порядок формування (зокрема, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Вища рада правосуддя), а які з них належать до певної системи і можуть бути кількісно та якісно змінені (утворені, реорганізовані, ліквідовані) відповідно до Конституції України (зокрема, суди, органи виконавчої влади). Тобто Основним Законом України передбачено обов`язковість існування одних органів державної влади і можливість утворення інших, чітко визначених суб`єктів і порядок формування кожного органу державної влади, сфери його діяльності та/або предмет відання.

Таким чином, орган державної влади - це структурна одиниця державного механізму, яка утворюється, реорганізовується, ліквідовується та функціонує у відповідності до актів чинного законодавства, у тому числі актів розпорядчого характеру інших органів державної влади, якими вона утворена, з метою виконання функцій держави, формування та/або реалізації державної влади, для чого наділена відповідними та необхідними владними повноваженнями.

У свою чергу, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

З наведених приписів вбачається, що опосередкованою (представницькою) формою реалізації місцевого самоврядування, як правомочності територіальної громади вирішувати питання місцевого значення, є його реалізація органами місцевого самоврядування.

Системний аналіз положень ст. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України» та ч. 3 ст. 140 Конституції України дає можливість дійти висновку, що органами місцевого самоврядування є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

У свою чергу, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про вищу освіту» заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 27 ЗУ «Про вищу освіту» заклад вищої освіти як суб`єкт господарювання може діяти в одному із таких статусів: бюджетна установа; неприбутковий заклад вищої освіти; прибутковий заклад вищої освіти.

Заклади вищої освіти державної, комунальної та приватної форми власності мають рівні права у провадженні освітньої, наукової та інших видів діяльності. Заклад вищої освіти діє на підставі власного статуту.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про вищу освіту» основними завданнями закладу вищої освіти є: 1) провадження на високому рівні освітньої діяльності, яка забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями; 2) для університетів, академій, інститутів - провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі; 3) участь у забезпеченні суспільного та економічного розвитку держави через формування людського капіталу; 4) формування особистості шляхом патріотичного, правового, екологічного виховання, утвердження в учасників освітнього процесу моральних цінностей, соціальної активності, громадянської позиції та відповідальності, здорового способу життя, вміння вільно мислити та самоорганізовуватися в сучасних умовах; 5) забезпечення органічного поєднання в освітньому процесі освітньої, наукової та інноваційної діяльності; 6) створення необхідних умов для реалізації учасниками освітнього процесу їхніх здібностей і талантів; 7) збереження та примноження моральних, культурних, наукових цінностей і досягнень суспільства; 8) поширення знань серед населення, підвищення освітнього і культурного рівня громадян; 9) налагодження міжнародних зв`язків та провадження міжнародної діяльності в галузі освіти, науки, спорту, мистецтва і культури; 10) вивчення попиту на окремі спеціальності на ринку праці та сприяння працевлаштуванню випускників.

З наведеного вбачається, що законодавець передбачає можливість утворення закладу вищої освіти державою або територіальною громадою (відповідно державна або комунальна власність), однак при цьому не ототожнює правовий статус закладу вищої освіти як юридичної особи публічного права з правовим статусом суб`єкта свого створення. Навпроти, приписами законодавства підкреслено самостійність та відокремленість закладу вищої освіти як суб`єкта господарювання та окремого виду установи. Крім того, заклад вищої освіти функціонує на підставі розробленого статуту, не має у своєму складі державних службовців чи посадових осіб місцевого самоврядування, а його функції та завдання не пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, формуванням та/або реалізацією державної політики чи політики місцевого самоврядування. На додаток до цього, заклад вищої освіти з огляду на мету свого функціонування не наділений жодними владними повноваженнями.

Таким чином, правовий статус закладу вищої освіти, у тому числі державної та комунальної форми власності, не є тотожним правовому статусу державного органу чи органу місцевого самоврядування.

Вищевикладені висновки також підтверджуються постановою ВП ВС від 30.09.2020 у справі № 420/3453/19 (провадження № 11-149апп20), в якій у контексті можливості розгляду адміністративними судами спорів за участі закладів вищої освіти зазначено, що заклад вищої освіти хоча і реалізує публічні інтереси держави під час здійснення освітнього процесу, однак не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, не є органом управління освітою та не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності.

Відносини викладача (науковця) з вищим навчальним закладом освіти, належність викладача до професорсько-викладацького складу, як і відносини вищого навчального закладу з контингентом осіб, які навчаються в закладі вищої освіти і яким цей заклад через здійснення викладачами своїх обов`язків надає вищу освіту, не утворюють того освітнього середовища у сфері вищої школи, на які можна поширити визначення поняття «публічна служба», що сформульоване в процесуальному законі, а на осіб (викладачів, студентів тощо), які творять і перебувають в освітньо-правовому полі, - статусу державного службовця чи особи, яка виконує функції однієї з осіб, перелічених у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України. Своєю чергою вищий навчальний заклад та/чи його очільники по відношенню до таких осіб не наділені владними, субординаційними, примусовими повноваженнями.

Оскільки заклад вищої освіти не є органом державної влади та органом місцевого самоврядування, зайняття посади в закладі вищої освіти не є рівнозначним зайняттю посади в органі державної влади чи місцевого самоврядування, то суд також доходить висновку, що призначене ОСОБА_3 вироком суду від 21.08.2025 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування не забороняє ОСОБА_3 обіймати посади в закладах вищої освіти, у тому числі посади викладача та доцента.

З урахуванням вищевикладеного заява засудженого ОСОБА_3 про роз`яснення вироку суду від 21.08.2025 підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 380 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 про роз`яснення вироку Вищого антикорупційного суду від 21 серпня 2025 у кримінальному провадженні № 0000571 від 15 листопада 2023 року - задовольнити.

Роз`яснити, що призначене ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Вищого антикорупційного суду від 21.08.2025 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в державних органах та органах місцевого самоврядування не забороняє ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймати посади в закладах вищої освіти будь-якої форми власності (державної, комунальної та приватної), у тому числі посади викладача та доцента.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Вищий антикорупційний суд.

Головуюча суддя ОСОБА_1