Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/1571/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 рокуселище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань матеріали кримінального провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187 від 03.10.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, непрацюючої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, раніше несудимої,

в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 19 вересня 2025 року близько 14:00 год, перебуваючи на алеї по вул. Шевченка в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, під однією з лавок для відпочинку виявила гаманець чорного кольору, в якому знаходилися грошові кошти дрібними купюрами загальною сумою близько 50 гривень та банківська картка № НОМЕР_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», видана і зареєстрована на ОСОБА_4 .. Після чого вона, маючи умисел на привласнення офіційного документа і керуючись корисливим мотивом із метою власного протиправного збагачення за рахунок коштів, які наявні на даній картці, переконавшись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу з гаманця потерпілого взяла зазначену банківську картку з метою здійснення подальших фінансових операцій за даним картковим рахунком, а сам гаманець викинула.

Окрім цього, ОСОБА_5 19 вересня 2025 року о 20:02 год, заволодівши шляхом вільного доступу банківською карткою № НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк», яка видана (зареєстрована) на ОСОБА_4 , перебуваючи біля банківського терміналу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по вул. Шевченка, 96 селища Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, який призначений для здійснення автоматизованих операцій видачі грошових коштів, ввівши пін-код із чотирьох цифр, зазначених маркером на вказаній банківській картці, достовірно впевнившись про позитивний баланс на ній і маючи можливість доступу та повного контролю рахунку, умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів і з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна, здійснила операцію по зняттю грошових коштів у готівковій формі однією транзакцією в сумі 3 636,00 грн, у результаті чого без відома власника таємно викрала його грошові кошти, чим спричинила потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму 3 636,00 гривень.

Ці дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальні правопорушення, передбачені за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, та за ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, визнала повністю, надала показання та підтвердила обставини вчинення нею кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, та щиро розкаялася в учиненому, а також не заперечила щодо розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Показання обвинуваченої ОСОБА_5 у судовому засіданні не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.

У судовому засіданні прокурорка ОСОБА_3 не заперечувала проти розгляду справи в порядку, установленому ч. 3 ст. 349 КПК України, та просила /з урахуванням фактичних обставин цього кримінального провадження, обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченої/ призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання: у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, у межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити їй остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Водночас прокурорка просила на підставі статей 75, 76 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із установленням ОСОБА_5 іспитового строку тривалістю в один рік та покладенням на неї обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні теж не заперечив щодо розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, щодо можливої призначеної міри покарання обвинуваченій залишив це питання на розсуд суду та ствердив, що завдана йому шкода відшкодована, претензій до обвинуваченої не має.

Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті та не оспорюються ними.

Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, переконавшись, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої і досудової доповіді органу пробації відносно ОСОБА_5 та визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Суд оцінює, що показання обвинуваченої ОСОБА_5 у повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, а відтак об`єктивних сумнівів у доведеності її винуватості в учинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, у суду не має.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження у межах пред`явленого обвинувачення, належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні неї кримінальних правопорушень, передбачених: - ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану; - ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

За змістом частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Керуючись загальними засадами призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, то при призначенні ОСОБА_5 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, даних про її особу, яка раніше несудима, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря психіатра, нарколога, фтизіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування заподіяних збитків.

Обставин, які б обтяжували покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З досудової доповіді Хустського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 28.11.2025 відносно обвинуваченої ОСОБА_5 убачається, що ризик учинення нею повторно кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства чи окремих осіб, оцінюється як середній що, на думку органу пробації, свідчить про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_5 міру покарання в межах, установленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та вид і міру покарання в межах, установленої в санкції ч. 1 ст. 357 КК України, та враховуючи: ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; її особу; фактичні обставини справи, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання: - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк; - за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк та вважає за недоцільним призначення їй менш суворого виду покарання у межах санкції даної частини статті кримінального закону.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд визначає його за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначає остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавленні волі.

При цьому суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування нею покарання у виді позбавлення волі, а відтак, на підставі ст. 75 КК України, суд уважає звільнити її від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з установленням їй іспитового строку мінімальною тривалістю з одночасним покладенням на неї обов`язків, визначених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Водночас суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення ОСОБА_5 та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як нею самою, так і іншими особами.

Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_5 не застосовувався і підстав для застосування такого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме: грошові кошти у сумі 1 000 грн однією купюрою та банківську картку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , залишити потерпілому; оптичний диск для лазерних систем зчитування марки Verbatim СD-R, 700 МB, із серійним номером НОМЕР_2 з інформацією по банківській картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати є відсутні.

Керуючись статтями 100, 124, 368-371, 373-376, 394, 395 та 532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винною в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 і ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити їй:

- за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із установленням їй іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік, якщо вона протягом цього іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався і такий до неї до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази: грошові кошти у сумі 1 000 грн однією купюрою та банківську картку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , залишити потерпілому; оптичний диск для лазерних систем зчитування марки Verbatim СD-R, 700 МB, із серійним номером LH 3177 СА 06153976 D4 з інформацією по банківській картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1