У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001138 від 19.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001138 від 19.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України.

Із змісту поданого клопотання слідує, що у червні 2025 року (точну дату досудовим розслідуванням наразі не встановлено), мешканець м. Лубни Полтавської області ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу на посаді техніка військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1 ), знаючи, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 на регулярній основі здійснюють навантаження та перевезення до інших військових частин паливно-мастильних матеріалів (дизельне паливо, бензин), переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного викрадення зазначених паливно-мастильних матеріалів на етапах навантаження на транспортні засоби та транспортування, а також з метою подальшої реалізації мешканцям Полтавської області, перебуваючи у місті Лубни Полтавської області, розуміючи переваги вчинення вказаного злочину групою осіб вирішив створити групу осіб за категорії військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 задля викрадення військового майна.

Зокрема ОСОБА_4 залучив до вчинення злочинів осіб, що мали безпосередній, прямий доступ до паливних матеріалів в силу займаних посад та кола обов`язків, а саме водіїв-заправників ВЦП військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 , сержанта ОСОБА_6 , солдата ОСОБА_7 та солдата ОСОБА_8 .

Згідно розробленого ОСОБА_4 плану вчинення кримінальних правопорушень водії заправники ВЦП ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повинні були здійснювати таємне викрадення палива, яке їм, як матеріально відповідальним особам, було передано для транспортування в автомобільних цистернах, а також палива, яке їм було видано для використання в автомобілях-цистернах під час перевезення, в силу чого вони мали постійний та безперешкодний доступ до вказаного палива.

Задля забезпечення викрадення військового майна вказана група осіб мала використовувати низку способів викрадення.

Так з метою уникнення можливого викриття, недопущення формальних нестач водії-заправники повинні були використовувати технічні особливості цистерн автомобілів заправників, зокрема функції системи вентиляції, місткість відповідних каналів та трубопроводів, при відкритті яких перед навантаженням палива у цистерну, у них також завантажується надлишкове паливо, яке не обліковується при навантаженні, адже навантаження у військовій частині здійснюється без використання лічильників.

При закритті такої системи після навантаження палива, при злитті палива з цистерни у системі залишається близько 100-150 літрів палива, залежно від модифікації транспортного засобу, яке, у свою чергу, члени групи повинні були злити та викрасти.

Також згідно вказаного плану виконавці повинні були змінювати розташування мірних планок у цистернах перед навантаженням палива та перед вивантаженням, таким чином штучно створювати надлишок, який зливати з цистерн та викрадати.

Також водії-заправники повинні штучно створювати надлишки палива шляхом завищення показників витрат палива у шляхових листах та інших звітних документах,.

Після виконання вказаних маніпуляцій водії-заправники, згідно розробленого плану, повинні були перевезти його до лісистої місцевості, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:005:0021 та :04:005:0023, що розташовані біля військової частини НОМЕР_1 на перехресті АДРЕСА_1 , злити паливо з автоцистерн, помістити до пластикових каністр по 20 літрів у кожну, та, за попередньо погодженими з ОСОБА_4 дату та час, передати йому (завантажити до автомобіля) для подальшого транспортування та реалізації.

Загалом за рахунок вищевказаних дій ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у період часу з 07:00 години 21.06.2025 по 08:52 годину 02.08.2025 таємно викрала з військової частини НОМЕР_1 військове майно дизельне паливо в кількості 8 440 літрів, загальною вартістю 471 618,40 гривень, чим завдала збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 на вказану суму.

Отримані кошти від продажу зазначеного вище дизельного палива ОСОБА_4 розподілив між співучасниками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

13.11.2025 ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем військового майна, вчиненому в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

14.11.2025 ОСОБА_4 , ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у викраденні військовослужбовцем військового майна, вчиненому в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Станом на теперішній час встановлюються інші особи, які мають відношення до розслідуваного кримінального провадження, зокрема проводиться збір речових доказів та документів, які можуть свідчити про причетність інших військовослужбовців та цивільних осіб.

На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави 13.11.2025 у період часу з 12 год. 00 хв. по 12 год. 45 хв. проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого за

обставин викладених у протоколі виявлено та вилучено наступне:

Флешносій «Apacer».

Вищевказані речі постановою слідчого від 14.11.2025 року визнано речовими доказами.

Володільцем вилучених речей є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор в судове засідання не з`явився. До суду надав заяву в якій клопотання підтримав та прохав проводити розгляд без його участі.

Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту, вказаного в клопотаннях сторони обвинувачення майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001138 від 19.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410 КК України - задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони володіння, користування та розпорядження на майно вилучене 13.11.2025 року під час проведення обшуку за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Деповська, 2Б, а саме на:

Флешносій «Apacer».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1