Дата документу 18.09.2025Справа № 554/9992/25
Провадження № 1-кп/554/926/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000323 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 діб.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор покликається на обставини, викладені в обвинувальному акті, згідно з яким органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України, які належать до категорії тяжких і особливо тяжких злочинів, і за найбільш тяжке з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_5 , прокурор зазначає тяжкість інкримінованих злочинів та наявність ризиків, визначених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати. Встановлені ризики дають підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк, та кримінальної відповідальності за злочини, які йому інкриміновані. Тому, прокурор вважає, що ОСОБА_5 може ухилятися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень. Крім того, обвинувачений ніде офіційно не працевлаштований та не має законних джерел фінансування, що, на думку прокурора, становить ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності.

Також прокурор зазначає, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-які із предметів та речей чи інформації яка в них міститься, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, оскільки на даний час є невстановленими всі особи причетні до їх вчинення та засоби, які можуть знаходиться та/або перебувати в їхньому безпосередньому використанні, за допомогою яких вони вчинялися, в тому числі не встановлені джерела отримання інформації про потерпілих, саме клієнтів АТ УніверсалБанк, які можуть бути встановлені, а перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити будь-які дії направлені на перешкоджання здобуття або ж взагалі знищення предметів та речей, що матимуть доказове значення у кримінальному провадженні. Зазначає, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомі анкетні дані цих свідків, в тому числі особові банківські картки яких він використовував у своїй злочинній діяльності, надавалися йому фізично або ж шляхом доступу до платіжних он-лайн застосунків, та особи ймовірно обізнані у протиправності дій обвинуваченого, і сприяли останньому іншим чином (зняття коштів з банківських терміналів, придбання чи надання у користування мобільних терміналів та сім карт операторів мобільного зв`язку). Зміна показань свідків на користь підозрюваного унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. Прокурор зазначає, що на даний час не встановлено повне коло осіб, причетних до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а обвинувачений, перебуваючи на волі, може оговорити позицію захисту з іншими співучасниками, що унеможливить притягнення винних до кримінальної відповідальності.

Прокурор зазначає, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, вчиняти спроби будь-якого іншого перешкоджання здійсненню кримінального провадження, не виконувати процесуальні рішення. Крім того, обвинувачений є працездатним, має задовільний стан здоров`я, у трудових правовідносинах не перебуває, постійних джерел до існування не має.

Крім цього, просить врахувати, що ОСОБА_5 , будучи особою раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України, та маючи невідбуте покарання та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних, корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та продовжуючи протиправну діяльність, розробив та реалізував план з чітко визначеними механізмами та способами здійснення своєї злочинної діяльності, спрямованої на заволодіння коштами громадян шахрайським шляхом.

Таким чином, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованих йому злочинів, враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може їм запобігти, прокурор просить задовольнити подане ним клопотання та продовжити строк обраного раніше запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, покликаючись на необґрунтованість заявлених прокурором ризиків.

Також захисник ОСОБА_4 надала до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому покликається на таке. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджуються. Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення немає, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно вже зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. Стверджує, що підзахисний не має намірів переховуватися від суду, а ризик впливу на свідків з його боку відсутній, водночас перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обвинувачений не має можливості, скоювати нові злочини не збирається. Сама лише тяжкість інкримінованих злочинів не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наголошувала на принципі пропорційності застосованого заходу, а також важливості права на свободу в демократичному суспільстві, про що є відповідна прецедентна практика ЄСПЛ. З урахуванням викладеного, сторона захисту вважає, що на теперішній час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням обв`язків не відлучатися із міста без дозволу суду та повідомляти суд про зміну місця проживання було би достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження. Водночас захисник надала суду письмову заяву співмешканки обвинуваченого ОСОБА_7 , яка не заперечувала щодо проживання разом із нею ОСОБА_5 та відбування останнім домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, які необхідні для вирішення вказаних процесуальних питань, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду суд не дає оцінки обґрунтованості підозри.

Так, 23 квітня 2025 року під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 17:39 год 22 квітня 2025 року до 17:39 год 20 червня 2025 року, одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800,00 грн.

18 червня 2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 до 22 липня 2025 року.

Зазначені ухвали слідчого судді, серед іншого, обґрунтовані наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому під час застосування запобіжного заходу слідчим суддею були враховані обставини та характер інкримінованих підозрюваному злочинів, їх тяжкість та суспільна небезпечність, а також особа підозрюваного, його вік та стан здоров`я, наявність судимостей, реальна можливість з боку підозрюваного впливати на потерпілих та свідків, а також репутація і майновий стан останнього.

09 липня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави своєю ухвалою обрав (продовжив строк) до 05 вересня 2025 року включно запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ; визначив ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 272520,00 грн.

01 серпня 2025 року суд за клопотанням прокурора продовжив строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого до 29 вересня 2025 року включно.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , враховує вищенаведені обставини, а також те, що особа обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, зокрема, санкцією найбільш тяжкого серед інкримінованих обвинуваченому злочинів, а саме за ч. 5 ст. 361 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Суд вважає, що вказані прокурором ризики є доведеними. Встановлені судом ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на теперішній час суттєво не змінилися, продовжують існувати та їх вагомість не зменшилася, і такі ризики на теперішній час виправдовують тримання обвинуваченого під вартою з огляду на таке.

ОСОБА_5 має судимість за вчинення корисливих злочинів, не має офіційного місця роботи, навчання та доходу, а також міцних соціальних зв`язків.

При цьому суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, репутацію, сімейний та майновий стан, наявність фактичного місця проживання, відсутність офіційного місця роботи. Крім того, оцінку вказаним обставинам суд надавав під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

Зокрема, протягом судового розгляду у минулих судових засіданнях обвинувачений визнав факт відсутності в нього офіційного місця роботи та сталих джерел доходів.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

Вказані обставини є достатніми для висновку, що ризики, які визначені в ухвалі слідчого судді, ухвалі суду, заявлені прокурором та встановлені в судовому засіданні, суттєво не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід не може їм запобігти.

Суд враховує, що свідки і потерпілі у цьому кримінальному провадженні ще не допитувалися в судовому засіданні, речові та письмові докази також не досліджувалися.

Також у судовому засіданні не встановлено вагомих стримуючих факторів, що здатні на теперішній час запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Отже, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, якому інкримінується вчинення тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд вважає необґрунтованими покликання сторони захисту на можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт на цій стадії судового розгляду.

Так, проаналізувавши наведені в клопотанні захисника і оголошені в судовому засіданні мотиви, а також враховуючи встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з огляду на тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів, суд не знаходить правових підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому, як про це зазначає сторона захисту.

На переконання суду, цілодобовий домашній арешт на теперішній час не буде достатнім і дієвим запобіжним заходом для ефективного запобігання встановленим вище ризикам, неухильного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, через що такий більш м`який запобіжний захід не гарантуватиме належної процесуальної поведінки обвинуваченого протягом судового розгляду.

Покликання сторони захисту щодо необхідності повторного врахування даних про особу обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, сімейного і матеріального стану наявності місця проживання тощо суд відхиляє, оскільки оцінку наведеним обставинам суд надавав під час обрання запобіжного заходу цьому обвинуваченому.

Натомість, письмова згода близьких осіб обвинуваченого на спільне проживання з ним в одному житлі та можливого відбування останнім домашнього арешту в такому житлі не є безумовною обставиною на користь зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного судом щодо обвинуваченого.

Нових же, суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому захистом не зазначено та відповідних обґрунтувань для розгляду до суду не представлено.

Тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Суд також бере до уваги той факт, що обвинувачений відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Суд вважає, що лише такий запобіжний захід, який хоча і є винятковим, проте, враховуючи заявлені у справі ризики, передбачені статтею 177 КПК України, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченого необхідно відмовити.

Крім того, 09 липня 2025 року під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд визначив альтернативний запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді застави в межах дискреції суду, передбаченої п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме в розмірі 90 (дев`яноста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 272520,00 грн, який, на думку суду, на теперішній час є справедливим, дієвим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не є надмірним і не порушує права обвинуваченого, відповідає гарантіям, закріпленим, зокрема, у статтях 5, 6 ЄКПЛ.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 331, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити до 16 листопада 2025 року включно запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи Полтавська установа виконання покарань (№ 23).

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в частині запобіжного заходу до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1