КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5580/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001921 від 29.11.2023 та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученим в ході проведення обшуку 26.06.2025 за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка 1, кадастрові номери: :01:002:5013 та :01:002:5014), а саме на: мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі «MLVE3X/A», s/n « НОМЕР_1 ».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0001921 від 29.11.2023 року.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило прийняттю законного рішення, а тому вона підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що слідчий суддя не надав оцінки тому факту, що мобільні телефони, як джерело доказів в ухвалі слідчого судді про обшук не були зазначені, зокрема мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі MLVE3X/A, серійний номер НОМЕР_2 G2V в переліку речей, що підлягають вилученню відсутній.

Апелянт звертає увагу на те, що слідчими було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі MLVE3X/A, який належить неповнолітньому сину ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , учню старших класів. Даний пристрій є особистим майном дитини, яким він постійно користувався з навчальною метою, зокрема для підготовки до складання НМТ.

Мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі MLVE3X/A, серійний номер № НОМЕР_3 G2V не був визначений в ухвалі суду як майно, що підлягає вилученню, і не має жодного відношення до предмета досудового розслідування, адже а ні ОСОБА_6 як апелянт та законний представник власника майна, а ні ОСОБА_9 , батько ОСОБА_11 , не є фігурантами кримінального провадження №0001921 від 29.11.2023 року.

Під час проведення обшуку неповнолітній син ОСОБА_6 був змушений надати пароль до свого мобільного телефону марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», після чого працівники правоохоронного органу провели його попередній огляд. Однак, попри відсутність будь-якої інформації, яка б свідчила про причетність до вчинення кримінального правопорушення або мала доказове значення у справі, пристрій все ж було вилучено.

Таким чином, дії правоохоронців щодо вилучення особистого засобу зв`язку неповнолітньої особи, без належного обґрунтування та безпосередньої правової підстави у вигляді згадки в ухвалі суду, є незаконними. Більше того, вилучення та подальше оглядове втручання у вміст пристрою без ухвали суду та без дотримання встановленої законом процедури, є порушенням права на повагу до приватного життя (ст. 31 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а також є підставою для визнання таких дій процесуально недопустимими.

Також апелянт зазначає, що обшук відбувся 26.06.2025, проте з клопотанням про арешт майна прокурор звернувся до суду лише 04.07.2025 року, чим порушив строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, тобто із значним перевищенням встановленого 48-годинного строку. Проте, слідчий суддя не надав належної оцінки такому порушенню вимог кримінального процесуального закону, що було самостійною підставою для відмов задоволенні клопотання про арешт майна в межах кримінального провадження №0001921 від 29.11.2023 року, що тягне за собою обов`язок негайного повернення майна особі, в якої його було вилучено.

Крім того, слідчий суддя не надав оцінки тому факту, що майно, про арешт якого ставить питання прокурор у своєму клопотанні, було вилучено за місцем проживання ОСОБА_9 який немає статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні. Таким чином, прокурором не доведено, що майно, вилучене 26.06.2025 в ході проведення обшуку має будь-яке відношення до кримінального провадження №0001921 від 29.11.2023 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 209 КК України та може бути використано як доказ в кримінальному провадженні.

Отже, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення чим обмежив конституційні права особи без належних на те підстав.

Про дату розгляду клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_6 належним чином не було повідомлено, розгляд клопотання проводився за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,в підтримку поданої апеляційної скарги, яку остання підтримала з наведених в ній підстав, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, що ГСУ СБ України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001921 від 29.11.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни України: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які використовуючи підконтрольне підприємство ТОВ «АК-ІНВЕСТПРОМ» (код 43448425), прийняли участь в тендерних закупівлях у сфері оборони, уклавши договори від 03.04.2024 та 11.06.2024 щодо постачання засобів індивідуального захисту в адресу ДП «Державний оператор тилу», з метою отримання дострокової оплати і освоєння грошових коштів, не маючи на меті належного виконання умов договору і поставки товару, у вигляді постачання продукції, яка не відповідає вимогам ТУ, внаслідок чого здійснюють перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України.

Між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АК-ІНВЕСТПРОМ» (постачальник) укладено державний контракт (договір) про закупівлю від № 101/04-24-РМ від 03 квітня 2024 року на постачання: «шолом бойовий балістичний повнорозмірний (тип 1, вид 1, комплект поставки 1 або 2, О, П або С, чохол тканина Тип 3 або Тип 4, ММ-14; 35810000-5, індивідуальне обмундирування» в кількості 5 000 штук на загальну суму 36 599 000,00 грн., без ПДВ.

Окрім цього, між ДП «ДОТ» та ТОВ«АК-ІНВЕСТПРОМ» укладено державний контракт (договір) про закупівлю від 11.06.2024 № 242/06-24-РМ на постачання «Бронежилет модульний, моделі "Дефендер-84" (Тип 2, Рівень П, Вид 5, комплектність 1-5) (35810000-5: Індивідуальне обмундирування)», у кількості 10 000 комплектів, на загальну суму контракту 307 000 000,00 грн., без ПДВ.

Відповідно до умов договору постачальник зобов`язується поставити замовнику Товар, найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації, а замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених Договором.

Договір виконується в рамках виконання бюджетної програми КПКВК 2101020 «Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни» відповідно до Порядку використання державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція закупівель у сфері оборони» коштів, передбачених у державному бюджеті для оборонних закупівель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2023 р. №1142; наказу Міністерства оборони України від 02.12.2023 № 716/нм ( зі змінами ) « Про уповноваження державного підприємства Міністерства оборони України « Державний оператор тилу » на виконання функції служби державного замовника у сфері оборони".

Згідно специфікації (додатку №1) до державного контракту (договору) про закупівлю № 242/06-24-РM, відповідно до технічних характеристик (нормативного документу) бронежилет модульний повинен відповідати технічній специфікації Міністерства оборони України.

Забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України здійснюється відповідно до вимог Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898.

У Збройних Силах України вимоги до бронежилетів визначаються державними та військовими стандартами. Державним стандартом 8782:2018 (ДСТУ) затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості № 216 від 17.07.2018 встановлено, що бронежилети за тривкістю до дії засобів ураження на такі що мають основні та спеціальні класи захисту. Характеристики засобів ураження основних класів захисту бронежилетів диференційовано на 6 класів захисту за наступними критеріями: калібр засобу ураження, тип, маса кулі, дистанція обстрілу та швидкість кулі.

Відповідно до норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 767/28897 передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України забезпечуються двома видами бронежилетів: бронежилет модульний за нормою забезпечення № 1 та бронежилет полегшений за нормою забезпечення № 19.

Відповідно до Порядку кодифікації предметів постачання, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.12.2017 № 673, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2018 року за № 50/31502, технічним документом на предмети постачання є - нормативний (стандарт, технічні умови, технічна специфікація), конструкторський (креслення, специфікація), експлуатаційний (паспорт, формуляр, етикетка, настанова щодо експлуатування, каталог деталей та складальних одиниць) або інший документ, що містить інформацію щодо складу, устрою, принципу роботи, основних параметрів і характеристик предмета постачання.

Відповідно до отриманих під час досудового розслідування відомостей та аналізу зовнішньо-економічної діяльності ТОВ «АК-Інвестпром» та ТОВ «Спеціалізована оборонно-промислова компанія АКІ» за 2024 рік встановлено, що у період 02.07.2024 - 29.07.2024 зареєстровано ряд імпортних митних декларацій ТОВ «АК-Інвестпром» (код 43448425) на поставку товару: «бронежилети, виготовленi за вiйськовими стандартами або технiчними умовами: Modular body armor «Defender 84» size L/ Модульнi бронежилети «Дефендер 84», розмiр L, тип 2, рівень П, вид 5)» код товару , відправник: «MARS Armor» (Kostinbrod, Industrial zone, Poleto 2, Industrial zone, Bulgaria) на загальну суму - 305 074 158 грн.

В цей же період наявна імпортна митна декларація ТОВ «АК-Інвестпром» (код 43448425) на поставку товару: «шолом бойовий балістичний повнорозмірний: Helmet MBH-R-ACH-SD («VELES»), size M, tag1 green RAL6003; type 1, class 1, set 1. P; Fabric cover Type 4, MM-14» код товару , відправник: «MARS Armor» (Kostinbrod, Industrial zone, Poleto 2, Industrial zone, Bulgaria) на загальну суму - 36 477 225 грн.

Відповідно до отриманих під час досудового розслідування відомостей, встановлено, що виробником засобів індивідуального захисту, відповідно до митних декларацій є компанія «MARS Armor», зареєстрована у Болгарії, яка відповідно до відомостей офіційного сайту «www.marsarmor.com», надає високоякісні рішення для індивідуального балістичного захисту.

Так, розслідуванням здобуто відомості про те, що компанія «MARS Armor», не здійснює продаж засобів індивідуального балістичного захисту необхідного класу, оскільки відповідно переліку пропозицій компанії, наявна лише одна пропозиція бронежилетів - «MODEL 84 -«QUICK RELEASE VEST BETA», з характеристиками, які відповідно до національного класифікатора, не відповідають специфікації, тобто не відповідають умовам договору № 242/06-24-РМ.

Таким чином, службові особи ТОВ «АК-ІНВЕСТПРОМ», не маючи на меті належного виконання умов укладених контрактів, забезпечили дострокове перерахування значних сум бюджетних коштів за товари, які не придатні для бойового застосування та не відповідають військовим стандартам, чим фактично створили перешкоди для забезпечення Збройних Сил України засобами індивідуального захисту належної якості в умовах збройної агресії проти України.

Крім того, у межах досудового розслідування встановлено отримано відомості щодо причетності посадових осіб ТОВ «АК-Інвестпром» до легалізації грошових коштів, отриманих внаслідок неналежного виконання договорів в адресу ДП «Державний оператор тилу», використовуючи фіктивні компанії або такі, що мають ознаки фіктивності, зокрема: ТОВ «ФК «Кепітал фінанс», ТОВ «ФК «Інтерлізинг», ТОВ «БК Проектбуд», ТОВ «Лаврін фінанс», ТОВ «Синенерджі фінанс», ТОВ «Грандфін», ТОВ «Кармель Маркет», ТОВ «Ністор», ТОВ «Спеціалізована оборонно-промислова компанія АКІ», ТОВ «Контейнер-Рент», ТОВ «Агротехінвестиції», ПП «Бекристон», ТОВ «Аль Фада Україна», ПП «Аудиторська Фірма «Укрфінансаудит», ПП «Кальвір», ТОВ «Консалтинг тред», ТОВ «Моно трейдіс», ТОВ «Бізнес сіті Львів», ТОВ «ТК Алмейда», ТОВ «Практік центр», ТОВ «Дорожня сервісна компанія», «ТД Дельтас» та ін.

Органом досудового розслідування отримано відомості про те, що посадові особи вищевказаних підприємств, вступивши в злочинну змову з представниками державного підприємства оборонного комплексу, перемагають у відкритих конкурсах державних закупівель, являючись єдиним учасником.

За наявною у органу досудового розслідування інформацією, реквізити ТОВ «АК-ІНВЕСТПРОМ» та ТОВ «Спеціалізована оборонно-промислова компанія АКІ» (код 41943272) використовуються для обготівкування бюджетних грошових коштів та виведення в тіньовий сектор на підконтрольні підприємства, а також пов`язаних фізичних осіб з метою заволодіння ними та подальшої легалізації.

Відповідно до отриманих під час досудового розслідування відомостей, ТОВ «АК-Інвестпром» та ТОВ «Спеціалізована оборонно-промислова компанія АКІ» підпадають під визначення компанії-оболонки, а в їх фінансово-господарській діяльності наявні індикатори ризиковості.

Таким чином, у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що службові особи ТОВ «АК-Інвестпром», приймаючи участь в тендерних закупівлях у сфері оборони щодо постачання засобів індивідуального захисту в адресу ДП «ДОТ», отримуючи дострокову оплату, не маючи на меті належного виконання умов договору і поставки товару, здійснюють перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, та використовуючи підконтрольне підприємство ТОВ «Спеціалізована оборонно-промислова компанія АКІ» легалізують отримані, внаслідок неналежного виконання умов державних контрактів, грошові кошти.

26.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2025 проведено обшук житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , кадастрові номери: :01:002:5013 та :01:002:5014), де мешкає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі «MLVE3X/A», s/n « НОМЕР_1 ».

Виявлена під час проведення обшуку техніка обладнана системами логічного захисту (паролі, біометрична аутентифікація, шифрування даних тощо), що унеможливило її негайний огляд на місці. З метою недопущення втрати або знищення інформації, а також з огляду на складність та обсяг технічного аналізу, необхідним є вилучення зазначених пристроїв для проведення подальшого судового (комп`ютерно-технічного) експертного дослідження з метою: отримання доступу до захищених даних; виявлення та фіксації інформації, що має доказове значення; забезпечення збереження інформації у первісному вигляді; запобігання знищенню або модифікації даних у процесі огляду на місці.

27.06.2025 постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_21 , вилучене за результатами проведення обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

30.06.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001921 від 29.11.2023, а саме, вилученого в ході проведення обшуку 26.06.2025 за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка 1, кадастрові номери: :01:002:5013 та :01:002:5014), мобільного телефону марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі «MLVE3X/A», s/n « НОМЕР_1 » із забороною відчуження, розпорядження та користування майном.

Дане клопотання направлено на адресу Шевченківського районного суду м. Києва, поштовим відправленням через Укрпошту 27.06.2025.

04.07.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученим в ході проведення обшуку 26.06.2025 за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка 1, кадастрові номери: :01:002:5013 та :01:002:5014), а саме на: мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі «MLVE3X/A», s/n « НОМЕР_1 ».

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0001921 від 29.11.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 209 КК України, слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання та надані матеріали кримінального провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за ознаками вчинення яких розслідується кримінальне провадження та у межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речових доказів, з метою забезпечення його збереження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0001921 від 29.11.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 209 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в кримінальному провадженні №0001921 від 29.11.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що з протоколу обшуку від 26.06.2025 /т. 1 а.с. 192-199/ вбачається, що вході вивчення інформації, яка міститься на мобільному телефоні марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro», номер моделі «MLVE3X/A», s/n « НОМЕР_1 », встановлено контактні дані, що можуть мати значення для розслідування кримінального провадження, крім того інформація на телефоні може містити ознаки видалення (приховування), у зв`язку з чим виникла необхідність отримання даної інформації шляхом проведення судової експертизи.

Також з даного протоколу обшуку вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що зі слів телефон належить ОСОБА_9 . При цьому зауваження до протоколу, які зазначені ОСОБА_9 не містять інформації, що вказаний телефон не належить йому, а належить його сину, як стверджує апелянт.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Твердження апелянта про те, що обшук відбувся 26.06.2025, проте з клопотанням про арешт майна прокурор звернувся до суду лише 04.07.2025 року, чим порушив строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, тобто із значним перевищенням встановленого 48-годинного строку є безпідставними, виходячи з того, що як зазначалось вище, клопотання про арешт майна прокурором на адресу Шевченківського районного суду м. Києва, направлено поштовим відправленням через Укрпошту 27.06.2025 /т. 1 а.с. 205/.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Із зазначено вбачається, що клопотання прокурора про арешт майна подано з дотриманням положень ч. 5 ст. 171 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4