УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

24.09.2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одеса скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_3 зазначає, що 12.09.2025 року до СУ ГУНП в Одеській області з використанням технологій електронної пошти, з накладенням ЕЦП (КЕП), ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 397 КК України, щодо дії правоохоронних органів та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 17.09.2025 року заявник отримав відповідь старшого слідчого ГУНП в Одеській області ОВС ОСОБА_4 , у якій зазначено, що копію заяви від 12.09.2025 року, з метою об`єктивної оцінки викладених у ній обставин та прийняття законного рішення скеровано до ТУ ДБР.

Скаржник вважає, що такими діями, йому було фактично безпідставно відмовлено у виконанні вимог ст. 214 КПК України щодо обов`язкового внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності та додаткові пояснення з приводу поданої скарги.

Представник СУ ГУНП в Одеській області у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява заступника начальника ОСОБА_5 , в якої повідомляється, що заяву ОСОБА_3 , яка надійшла до слідчого управління 15.09.2025 року, направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, для прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України та пункту 1 глави 2 розділу I Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів скарги вбачається, що 12.09.2025 року ОСОБА_3 направив до СУ ГУНП в Одеській області заяву про ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 397 КК України.

17.09.2025 року за вих. № СУ ГУНП в Одеській області перенаправило заяву ОСОБА_3 до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

17.09.2025 року СУ ГУНП в Одеській області направило ОСОБА_3 лист за вих. № від 17.09.2025 року, в якому повідомляється, що заяву направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, для розгляду та прийняття рішення.

Таким чином, станом на цей час СУ ГУНП в Одеській області вже не є розпорядником заяви ОСОБА_3 від 12.09.2025 року, у зв`язку із перенаправленням цієї заяви до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Слід зазначити, що у відповідності до пункту 5 частини п`ятої статті 214 КПК України внесена правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність до Єдиного реєстру досудових розслідувань є попередньою, і така оцінка, як попередність не передбачена в письмовому повідомленні про підозру (п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК). Тобто на стадії досудового розслідування можлива зміна, доповнення правової кваліфікації, у зв`язку із чим слід розглядати доцільність розсередення заяв щодо внесення відомостей до ЄРДР між різними установами та за різними статтями КК України, щоб уникнути безладного руху в їх розгляді і проведенні певних процесуальних дій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMSLNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженім, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

З цього приводу слідчий суддя звертається до власної практики.

Так, ухвалою від 27.12.2024 у справі № 947/37528/24 (провадження № 1-кс/947/16101/24) слідчим суддею ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, з огляду на встановлений в судовому засіданні факт відсутності в Київській окружній прокуратурі м. Одеси заяви про кримінальне правопорушення на час розгляду скарги в суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2025 року (номер провадження: 11-сс/813/345/25) вищевказану ухвалу залишено без змін.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її отримання безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1