Провадження № 1-кп/522/3102/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000916 від 03.07.2025 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красний Луч Луганської області, українця, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_6 від 24.02.2022 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.04.2025 року №4356-IX продовжено з 09.05.2025 року строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

23.06.2025 року о 19 годині 49 хв. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходивши повз будинку за № 54 по вулиці Успенській в місті Одесі , де на першому поверсі розташовано приміщення поштового відділення за № 42 ТОВ «Нова Пошта».

Зупинившись біля будівлі, ОСОБА_3 звернув свою увагу, що поруч з пунктом прийому-видачі поштових посилок знаходиться спеціальний візочок для зберігання поштових посилок, який в даний момент був не зачинений. В цей же час у ОСОБА_3 виник прямий протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме будь-якої з посилок, які лежали в спеціальному візочку для зберігання поштових посилок.

Реалізуючи свій протиправний умисел на заволодінні чужим майном, ОСОБА_3 , із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що його дії не помітні для оточуючих, знаходячись біля поштового відділення за № 45 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване за адресою: м. Одеса вул. Успенська, 45, визначивши одну з поштових посилок предметом свого злочинного посягання, шляхом вільного доступу, таємно викрав поштову посилку за експрес накладною за№3241, в якій знаходилось чоловіче взуття, «лофери» чорного кольору, відправником якого являється ФОП «БЕИБУТЯН», вартість якої складає 5600 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрав поштову посилку, за яку повну матеріальну відповідальність несе ТОВ «Нова Пошта», чим завдав матеріальну шкоду останній на загальну суму 5600 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду, що дійсноввечері 23.06.2025 року, перебував з адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 54, біля 54 відділення «Нової Пошти», де поруч з пунктом прийому-передачі поштових посилок побачив візок для їх зберігання, звідки таємно викрав посилку із взуттям, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, згодом частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому. Просив суд призначити йому справедливе покарання.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Представник потерпілого ТОВ «НОВА ПОШТА» ОСОБА_7 надав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 5230,00 гривень, просив суд розгляд справи проводити за його відсутності.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора та обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена та його дії правильно кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи та добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілому.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що він є громадянином України, не одружений, неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в м.Одесі, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку обвинувачений не значиться.

Також суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше не судимою особою в силу ст. 89 КК України.

У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілому, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на п`ять років, зі звільненням особи від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.

У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також суд вбачає за необхідне запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Щодо цивільного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Суд встановив, що представником потерпілого ТОВ «НОВА ПОШТА» () до ОСОБА_3 було подано цивільний позов, відповідно до якого цивільний позивач просив стягнути з цивільного відповідача 5230,00 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином.

У судовому засіданні обвинувачений визнав позовні вимоги ТОВ «НОВА ПОШТА» (), проти задоволення позову не заперечував.

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, завданої злочином, підтверджується матеріалами кримінальної справи, цивільний позов ТОВ «НОВА ПОШТА» () підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376ttp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2664/ed_2019_01_11/pravo1/T124651.html?pravo=1#2664" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 30.10.2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов ТОВ «НОВА ПОШТА» () до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення матеріальної шкоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «НОВА ПОШТА» () матеріальну шкоду у розмірі 5230,00 (п`ять тисяч двісті тридцять гривень 00 коп.) гривень.

Речовий доказ: СД-диск з камер відеоспостереження ТОВ «Нова Пошта», за адресою: м.Одеса, вул. Успенська, 52, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1