ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 02 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001381,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 02 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб MERCEDES-BENZ ML з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користуванням вказаним майном, транспортний засіб тимчасово вилучений та направлений для зберігання на спеціалізований майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22,

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що клопотання прокурора про накладення арешту підлягає задоволенню, оскільки зазначене у клопотанні прокурора майно цілком відповідає критеріям ст. 98 КПК України та має доказове значення для досудового розслідування.

Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

Адвокат посилається на те, що транспортний засіб MERCEDES-BENZ ML з реєстраційним номером НОМЕР_1 не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 не було відомо про існування постанови суду відносно ОСОБА_9 , відповідно до якої його притягнуто до відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП та він не має відношення до події, за якою дії ОСОБА_9 кваліфіковано як злочин.

Будучи увідомленими належним чином про місце та час розгляду апеляційної скарги, прокурор та третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд не увідомили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам процесуального закону ухвала слідчого суду не відповідає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією з загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, згідно із наданими до клопотання матеріалами у провадженні відділу поліції №3 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001381, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за фактом того, що 29.11.2025 року за адресою: м. Дніпро, проспект Лесі Українки, біля буд. 77, працівниками УПП в Дніпропетровській області (екіпаж №211) в ході здійснення патрулювання зупинено транспортний засіб марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який позбавлений права керування транспортними засобами згідно із рішенням суду.

Зі змісту клопотання прокурора про накладення арешту вбачається, що метою накладення арешту на автомобіль є збереження майна як речового доказу, однак під час апеляційного перегляду встановлено, що прокурор, подавши клопотання про арешт майна, не дотримався вимог ч.2 ст.171, ч.3 ст. 132 КПК України, так як не обґрунтував підставу та мету накладення арешту відповідно до положень ст.170 КПК України.

Відповідно до клопотання прокурора та наданих до нього матеріалів встановлено, що досудове розслідування розпочате за ч.1 ст. 382 КК України відносно ОСОБА_9 , який позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до рішення суду.

Водночас, диспозиція ч. 1 ст. 382 КК України передбачає відповідальність за невиконання судового рішення, тобто умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Отже, органом досудового розслідування не було доведено того, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_9 , на який прокурор просив накласти арешт, відповідає встановленим законом критеріям речового доказу, передбаченим ст.98 КПК України, та на ньому залишилися сліди злочину чи містяться інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема такі, що можуть бути використані для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу умисного невиконання судового рішення.

Слідчим суддею було залишено поза увагою, що органом досудового розслідування не було доведено, що вказаний в клопотанні автомобіль містить ознаки речового доказу за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення) та не було доведено необхідності накладення арешту на автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_7 , який не керував транспортним засобом.

Суд першої інстанції залишив поза увагою встановлення всіх обставин для накладення арешту.

Під час розгляду вказаного клопотання прокурора колегією суддів встановлено, що прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого про арешт майна.

З урахуванням наведеного, а також меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити, ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 02 грудня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 02 грудня 2025 року задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 02 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001381 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадження № 0001381 автомобіля MERCEDES-BENZ ML з реєстраційним номером AE0164TM .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4