Провадження по справі №1-кс/522/6232/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

13 листопада 2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, в порядку ст. 303 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно поданої скарги, 03.11.2025 ОСОБА_3 подав на адресу Одеської обласної прокуратури заяву в порядку статті 214 КПК України про вчинення кримінального правопорушення суддею Пересипського районного суду м.Одеси ОСОБА_4 за постановлення незаконної, як на думку скаржника, ухвали суду від 21.07.2025 з розгляду скарги ОСОБА_3 , яку було розглянуто за відсутності скаржника та з інших підстав.

Зазначені відомості до ЄРДР уповноваженими посадовими особами Одеської обласної прокуратури внесені не були.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав вимоги своєї скарги, вважає, що суддя ОСОБА_4 необґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, а прокурор ОСОБА_5 необґрунтовано перенаправив його скаргу до ДБР.

У судове засідання представник Одеської обласної прокуратури не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Заслухавши скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя, вирішуючи питання, порушені в скарзі, виходить з такого.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Статтею 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Структурний аналіз наведених норм призводить до висновку, що саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Подання лише заяви не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР). Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.

Між тим, стаття 129 Конституції України передбачає право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Порядок оскарження судових рішень визначається нормами Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України тощо.

Таким чином, у разі незгоди сторони з судовим рішенням та на цьому підґрунті подання заяви до правоохоронних органів про внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення суддею та іншими посадовими особами кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ст. 382 КК України, вбачаються ознаки можливого впливу на суддю. Як наслідок може мати місце в подальшому неможливість розгляду іншої справи суддею, щодо якого внесено відомості до ЄРДР, де однією із сторін є скаржник, за чиєю скаргою було внесено відомості до ЄРДР.

Крім того, статтею 126 Конституції України закріплено гарантії незалежності і недоторканості судді та передбачено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється та суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до п. 4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. за справою №1-17/2001, процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У міжнародних документах з питань статусу та незалежності суддів, зокрема у Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основних принципах незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року), Рекомендаціях щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийнятих резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалених резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15 грудня 1989 року), Європейському статуті судді (ухваленому Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейській хартії щодо статусу суддів (10 липня 1998 року), Всесвітній (Універсальній) хартії судді (схваленій Міжнародною Асоціацією Суддів 17 листопада 1999 року, Тайбей (Тайвань), Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року, звернуто увагу на необхідність усіма можливими національними та міжнародними органами гарантувати незалежність суддів, зокрема на те, що суддя не може бути притягнений до відповідальності за виконання своїх професійних обов`язків. Гарантування незалежності суддів також полягає у тому, щоб жоден суддя не міг приймати рішення у справі через страх, очікування користі будь-якого походження або через будь-який неналежний вплив.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

Аналіз наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, свідчить про те, що заявник всупереч вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, в своїй заяві взагалі не наводить жодних обставин, які б свідчили про вчинення суддею Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

В поданій заяві про кримінальне правопорушення, ОСОБА_3 надає свою оцінку прийнятому слідчим суддею рішенню та обставинам його винесення.

Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинене суддею кримінальне правопорушення, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Наведені вище обставини навіть у стороннього спостерігача можуть створити уявлення фізичного та морального переслідування судді у зв`язку з виконанням ними своїх професійних обов`язків судді, що в розрізі чинного законодавства є недопустимим.

З огляду на зазначене, вимоги національного та міжнародного законодавства передбачають та гарантують незалежність судової влади, цінність такого інституту в кожному суспільстві. Незалежність судочинства є невід`ємною складовою права на справедливий судовий процес.

Таким чином, подання тільки заяви до органу досудового розслідування про внесення до ЄРДР відповідних відомостей, без зазначення деталізованих фактичних даних, які б вказували на ознаки складу кримінального правопорушення, не може бути безумовною підставою для внесення до ЄРДР відповідних відомостей та задоволення скарг на бездіяльність слідчих, прокурорів щодо невнесення до ЄРДР відомостей стосовно вчинення суддями.

Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, яке на його думку вчинено саме суддею ОСОБА_4 , а зводиться лише до аналізу прийнятого слідчим суддею судового рішення.

Слідчий суддя звертає увагу, що зазначене судове рішення слідчого судді ОСОБА_4 може бути оскаржено ОСОБА_3 в апеляційному порядку, а сама заява була перенаправлена до ТУ ДБР у м.Миколаєві.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмоти у задоволенні скарги, як необґрунтованої.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених службових осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення, на думку скаржника, кримінального правопорушення суддею Пересипського районного суду м.Одеси ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 від 03.11.2025, - відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 14.11.2025 о 16:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя ОСОБА_6