УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 710/1787/24

провадження № 51 - 4664 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року,

встановив:

За вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за п.п. 2, 9, 10 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі; за ч. 4 ст. 152 КК - до покарання у виді позбавлення на строк 15 років; за ч. 1 ст. 301-1 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням і вихованням дітей, або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з особами до вісімнадцяти років, строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням і вихованням дітей, або займатись діяльністю, пов`язаною з роботою з особами до вісімнадцяти років, строком на 3 роки.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК, зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з моменту затримання 22 червня 2024 року по дату набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у період з 04 серпня 2021 по 08 травня 2024 роки, використовуючи власний мобільний телефон «Xiaomi Redmi M2004J19AG» із відповідними IMEI, власний ноутбук «Samsung» (NP-R710), неодноразово отримував доступ до файлів, які згідно з висновками судово-мистецтвознавчих експертиз від 01 липня, 15 липня 2024 року належать до дитячої порнографії, та умисно зберігав ці файли та частину створених скриншотів без мети збуту чи розповсюдження.

Доступ до таких матеріалів він одержував через мережу Інтернет, здійснюючи їх завантаження та подальше зберігання на своєму мобільному телефоні до моменту їх виявлення й вилучення 22 червня 2024 року під час його затримання в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

За встановленими обставинами, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 301-1 КК як умисне одержання доступу до дитячої порнографії та її умисне зберігання без мети збуту чи розповсюдження із використанням інформаційно-телекомунікаційних технологій.

Крім того, ОСОБА_5 близько 18:50 21 червня 2024 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись неподалік будинку № 56 по вул. Лозуватській, у м. Шпола Звенигородського району Черкаської області, зустрівши раніше незнайому йому малолітню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, маючи умисел на задоволення своєї статевої пристрасті, й використовуючи довірливість ОСОБА_6 , запропонував їй пройти до приміщення КЗ «Будинок культури ім. М. Гоголя» Шполянської міської ради ОТГ, розташованого по вул. Соборна, 8, у м. Шпола Звенигородського району Черкаської області, де останній працював керівником народного аматорського ансамблю, оскільки саме там він мав можливість безперешкодно реалізувати задоволення своєї статевої пристрасті.

У період часу з 19:00 по 22:00, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом ОСОБА_6 , на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи про її малолітній вік, а саме не досягнення чотирнадцятирічного віку, вчинив відносно останньої дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло з використанням геніталій (зґвалтування).

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4 ст. 152 КК , а саме - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у службовому кабінеті приміщення КЗ «Будинок культури ім. М. Гоголя» Шполянської міської ради ОТГ (вул. Соборна, 8, м. Шпола) після зґвалтування ОСОБА_6 , розуміючи що малолітня може викрити та оприлюднити його злочинні дії, усвідомлюючи особливу тяжкість вчиненого ним злочину щодо малолітньої, а також з метою приховати вчинене кримінальне правопорушення та уникнути кримінальної відповідальності, вхопив ОСОБА_6 обома руками за шию та почав стискати до моменту настання смерті останньої, причиною якої відповідно до висновку експерта № 03-01/699 є механічна асфіксія внаслідок стиснення органів шиї.

Після цього, ОСОБА_5 обмотав труп ОСОБА_6 клейкою стрічкою, помістив його до шафи, розташованої у цьому кабінеті, та зник з місця події, позбувшись у подальшому одягу та речей ОСОБА_6 .

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за п. п. 2, 9, 10 ч. 2 ст. 115 КК, а саме, вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене відносно малолітньої дитини, поєднане із зґвалтуванням, з метою приховати інше кримінальне правопорушення.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Шполянського районного суду Черкаської області та ухвалу Черкаського апеляційного суду, а кримінальне провадження призначити до нового судового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду.

Захисник зазначає, що відповідно до вимог ст.ст. 332, 242 КПК під час судового розгляду ним було заявлено клопотання про призначення повторної стаціонарної комплексної судово-психіатричної та судово-психологічної експертизи. На його думку, суд першої інстанції належним чином не розглянув це клопотання та безпідставно відмовив у його задоволенні, що, на переконання захисника, призвело до постановлення судових рішень із порушенням права обвинуваченого ОСОБА_5 на справедливий суд та на повне й об`єктивне медичне обстеження.

На підтвердження своєї позиції захисник наголошує, що між висновками амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 435 від 23 серпня 2024 року та висновком стаціонарної комісійної експертизи № 94 від 13 листопада 2024 року існують суттєві розбіжності, які вимагали додаткового дослідження шляхом призначення нової експертизи.

Також, на думку захисника, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 4 ст. 356 КПК, оскільки не забезпечив одночасного допиту експертів для усунення зазначених розбіжностей, а провів їх допит у різних судових засіданнях, що, на його переконання, істотно вплинуло на повноту та об`єктивність судового розгляду.

У зв`язку з наведеним захисник наполягає на необхідності нового судового розгляду для повної перевірки психічного стану засудженого та правильності висновків експертів.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій за п.п. 2, 9, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ст. 301-1 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час постановлення оскаржуваних судових рішень, він по суті надає свою оцінку доказам, зокрема висновку судово-психіатричної експертизи № 4 від 13 листопада 2024 року, проведеної судовими експертами Львівської філії ДУ «ІСП МОЗ України», наводить доводи щодо неповноти судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні відповідного клопотання, Шполянський районний суд Черкаської області навів мотиви прийнятого рішення у вироку від 04 червня 2025 року, який ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року залишений без змін.

За положеннями ст. 19 КК не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення нею суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Із матеріалів провадження за касаційною скаргою вбачається, що постановою старшого слідчого в ОВС ВРЗУД СУ ГУНП в Черкаській області від 30 липня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_5 було призначено судово-психіатричну експертизу.

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 435 від 23 серпня 2024 року, проведеної Черкаською філією ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», у ОСОБА_5 виявлено ознаки параноїдної шизофренії з актуальною галюцинаторно-маячною симптоматикою, що, за висновком експертів, позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними у період інкримінованих подій та на час проведення експертизи.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси було задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, та надано дозвіл на примусове залучення і направлення особи до медичного закладу для проведення комплексної стаціонарної судово-психіатричної та судово-психологічної експертизи в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000246від 22 червня 2024 року.

У клопотанні слідча обґрунтовувала необхідність стаціонарної експертизи тим, що, незважаючи на висновок амбулаторної експертизи про наявність хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з актуальною галюцинаторно-маячною симптоматикою, показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свідчили про звичайну, не хворобливу поведінку підозрюваного при розмові на звичайні робочі теми та вживанні алкоголю, будь-яких конфліктних ситуацій між ними не виникало та будь-яких змін у поведінці підозрюваного вони не спостерігали під час інкримінованих подій. До того ж, ОСОБА_5 під час допиту в якості підозрюваного не повідомляв про те, що не пам`ятає подійперіоду, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій чи наявність психотичних проявів, а його посилання на амнезію ( повне непам`ятання періоду) експерти оцінили як сюрсимулятивне, тобто свідоме повідомлення підекспертним не характерних для його захворювання «надуманих» проявів психічного розладу.

За цих обставин орган досудового розслідування обґрунтовано вважав необхідним проведення стаціонарноїсудово-психіатричної експертизи для уточнення психічного стану підозрюваного та перевірки висновків амбулаторного дослідження, які мають істотне значення для кримінального провадження, що можливе лише під час тривалого спостереження та дослідження особи.

Слідчий суддя погодився з доводами сторони обвинувачення та надав дозвіл на направлення підозрюваного до Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» для проведення відповідної експертизи. Процесуальні дії та рішення органу досудового розслідування сторона захисту на цій стадії не оскаржувала.

Згідно з висновком комісійної судово-психіатричної експертизи № 94 від 13 листопада 2024 року, ОСОБА_5 не страждає на психічне захворювання, недоумство, виявляє ознаки симулятивної поведінки, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує. На момент учинення інкримінованих діянь ОСОБА_5 також перебував у стані осудності.

Таким чином, суд першої інстанції повністю дослідив усі експертні висновки, отримані під час досудового розслідування та, відповідно до ст.ст. 20, 22, 23, 356 КПК, надав сторонам можливість допитати експертів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Експерти під час допиту в суді підтвердили застосування однакової методики під час проведення амбулаторної й стаціонарної експертиз та наголосили на перевазі висновків стаціонарного обстеження, яке забезпечує тривале спостереження за підекспертним в умовах стаціонару.

Оцінивши зібрані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення повторної судово-психіатричної експертизи та відмовив у задоволенні відповідного клопотання сторони захисту.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту, які є аналогічними доводам, наведеним в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 та дійшов висновку про те, що в ході апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам ст. ст. 370, 374, 419 КПК.

Що стосується доводів захисника щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 356 КПК у зв`язку з непроведенням одночасного допиту експертів, слід зазначити, що наведена норма не покладає на суд обов`язку призначати одночасний допит, а лише надає йому таке право у разі необхідності усунення суперечностей у висновках або показаннях експертів.

Тому, допит експертів у різних судових засіданнях, як про це зазначає скаржник, саме по собі не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та не може розцінюватися як обмеження прав сторін, оскільки одночасний допит експертів є правом суду, а не його процесуальним обов`язком.

Таким чином, приймаючи до уваги, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування судових рішень колегією суддів не встановлено, то касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3