Дата документу 29.12.2025
Провадження № 1-кс/334/3195/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у залі Дніпровського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0006350 від 11.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0006350 від 11.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, за повідомленням військової частини НОМЕР_1 НГУ військовослужбовець у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, 24.07.2025 самовільно залишив місце несення служби в районі АДРЕСА_1 та без поважних причин був відсутній по теперішній час.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.03.2025 наказом командира № НОМЕР_2 (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 , призначено на посаду старшого стрільця 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та 26.05.2025 наказом командира №81о/с (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 , призначено на посаду кулеметника третього взводу оперативного призначення 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4-го батальйону оперативного призначення (ВОС-101627П) в званні «солдат» та наказом командира № НОМЕР_3 (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.05.2025 він вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 24 липня 2025 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитись від проходження військової служби, залишив місце проходження служби розташування підрозділу у селі Дніпровка Запорізької області, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

Таким чином, ОСОБА_4 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

24 грудня 2025 року о 20:30 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України на ділянці місцевості за адресою: Запорізька область, Запорізький район, село Петро-Свистуново, на околицях вулиці Зачиняєва.

25 грудня 2025 року у період часу з 00:37 до 02:12 під час затримання у порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Techo Spark Go 1», модель - Techo KLA, imei НОМЕР_4 , imei 2 - НОМЕР_5 , з абонентським номером НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон «Nomi» чорного кольору, НОМЕР_7 imei 2 - НОМЕР_8 , з абонентським номером НОМЕР_9 (зі слів затриманого);

- дві запальнички (жовта та прозора), які упаковано, коробка з сірниками,

- ліхтар, який надягається на голову з надписом LED HEADLIGHT та ліхтар без надписів;

- ключ на який за допомогою металевого кільця приєднана медаль з надписом - Запорізька обласна рада;

- годинник камуфляжного кольору, виробника «SKMEI»;

- портсигар з під цигарок «BOND» з тютюном та фрагментами паперу, полімерний пакет з тютюном;

- мідна проволока;

- гаманець чорного кольору, у якому знаходилось: паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер документа № НОМЕР_10 , банківська картка з банку АТ «КБ ПривагБанк» № НОМЕР_11 , банківська картка АТ «Raiffeisen Bank» № НОМЕР_12 , банківська картка з банку АТ «КБ ПриватБанк» № НОМЕР_13 , два слоти для сім карт, два тримача для сім-карт на яких вказані абонентські номери № НОМЕР_14 та № НОМЕР_15 , грошові кошти номіналом: 100 гривень (купюра ЕД 8587008), номіналом 50 гривень (купюра АН 7679333), номіналом 20 гривень (купюра ЕЕ 4058440) та шість фрагментів паперу з надписами;

- джинсові штани з надписами «DKNY», синього кольору з ременем;

- пара берців чорного кольору, розмір 43;

- штани спортивні з надписом «Adidas»;

- футболка типу поло з надписом на комірці «The basics», синього кольору;

- кофта чорно-біла з капюшоном з надписом «сорр company»;

- кофта сіра з капюшоном, без надписів;

- куртка темно-синього кольору з надпис на комірці «Columbia»;

- шапка.

В ході досудового розслідування вилучене майно у ОСОБА_4 було визнано речовими доказами з наступних причин. Мобільні телефони та годинник, можуть містити відомості щодо маршрутів пересування, часу та місця незаконного перебування за межами військової частини, контактів, що підтверджують умисел на ухилення від військової служби та відсутність намірів повернутися до місця служби. Крім того, слоти та тримачі для сім карт можуть вказувати на те, що ОСОБА_4 регулярно змінював абонентські номери для уникнення свого виявлення. Паспорт та банківська карта іншої особи, а саме ОСОБА_5 могли використовуватись для маскування особи та унеможливлення ідентифікації як військовослужбовця, що свідчить про прямий умисел на ухилення від проходження військової служби. Цивільний одяг (куртка, кофти, штани, шапки, взуття) могли використовуватись підозрюваним під час незаконного перебування поза межами військової частини з метою маскування військового статусу. Клюк від квартири ОСОБА_6 може вказувати на те, що ОСОБА_7 міг мати вільній вхід у вказаний будинок для постійного переховування в ньому з метою ухилення від проходження військової служби. Гаманець, гроші, картки можуть вказувати про забезпечення підозрюваним власних побутових потреб під час незаконного перебування за межами військової частини. Інші речі (тютюн, ліхтарі, проволока, запальнички, сірники та інше), можуть вказувати на те, що затриманий збирався тривалий час здійснювати польові умови існування для унеможливлення його виявлення.

Слідчий посилаючись на те, що вказані вилучені речі мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, просить клопотання задовольнити.

В судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує, просив його задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з частиною 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В частині четвертій ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, враховуючи, що слідчий обґрунтовував накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, тому він мав би довести, що речі, мобільні телефони та годинник, слоти та тримачі для сім карт, паспорт та банківська карта іншої особи, а саме ОСОБА_5 , цивільний одяг (куртка, кофти, штани, шапки, взуття), клюк від квартири ОСОБА_6 ; гаманець, гроші, картки, інші речі (тютюн, ліхтарі, проволока, запальнички, сірники та інше), відповідають вимогам ст.98 КПК України у кримінальному провадженні за ч.4 ст. 408 КК України.

Відповідно до вказаної статті КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Водночас, слідчий у даному випадку не довів, що вилучені речі є об`єктами кримінально протиправних дій, або є тими матеріальними об`єктами, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, вказаного у фабулі з Витягу до ЄРДР.

Слідчий також не довів, що вищевказані предмети на собі зберегли сліди або інші відомості, які допоможуть під час досудового розслідування встановити певні факти та обставини.

В свою чергу, те, що вказані предмети визнано речовим доказом у провадженні, само по собі безумовно не може свідчити про те, що ці речі дійсно відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

За таких обставин, на думку слідчого судді, відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого і, відповідно, для накладення арешту на майно, вилучене під час огляду місця події.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0006350 від 11.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1