Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 від 08.03.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_12 . Зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, учинити інше кримінальне правопорушення.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 надійшло усне клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання долучив заяву ОСОБА_13 , який разом із ОСОБА_7 проходив військову службу, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та призначення ОСОБА_13 поручителем обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, у заяві про взяття особи на особисту поруку стверджується можливість забезпечення контролю за обвинуваченим та можливість забезпечити його належну процесуальну поведінку. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 також звернувся з усним клопотанням про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із використанням засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники адвокати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити та просили передати обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, оскільки обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає з дружиною та двома дітьми, 2012 та 2024 років народження.

Крім того, зазначили, що з моменту вчинення кримінального правопорушення та часу взяття ОСОБА_7 під варту минуло 9 місяців, не дивлячись на суворість покарання обвинувачений не протидіяв встановленню істини у справі, фактів впливу на потерпілих і свідків не має.

Потерпілі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та представник потерпілої ОСОБА_6 просили продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відмовити в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до десяти років, являє собою значну суспільну небезпеку, оскільки спричинив загибель людини. Також суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема міцність соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, останній не судимий, має постійне місце проживання, щодо обвинуваченого відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, суд дійшов висновку, що встановлені вище обставини є вагомими для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Що стосується вимог захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зазначає таке.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Відповідно до ч. 5 ст. 201 КПК України слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом. 13 жовтня 2025 року Подільським районним судом міста Києва обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів по 11 грудня 2025 року включно.

Стороною захисту до усного клопотання про зміну запобіжного заходу долучено заяву ОСОБА_13 , який разом із ОСОБА_7 проходив військову службу, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та призначення ОСОБА_13 поручителем обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, в заяві про взяття особи на особисту поруку обґрунтовується можливість забезпечення контролю за обвинуваченим та можливість забезпечити його належну процесуальну поведінку. Захисник ОСОБА_8 вказав, що особиста порука може забезпечити усунення ризиків на які посилався прокурор в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких інших даних щодо наявності обставин, які не досліджувалися суддею під час продовження запобіжного заходу, в тому числі можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу чи скасування застосованого запобіжного заходу, та які б могли вплинути на прийняття рішення про зміну обраного запобіжного заходу, стороною захисту не наведено.

Згідно з частиною 1 статті 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку обвинуваченого. Довіра до поручителя перш за все полягає в усвідомленні суду того факту, що поручитель зможе сприяти досягненню мети запобіжних заходів та виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно з частиною 2 статті 180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру. Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК України), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука заснована на довірі поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби доставку його в суд на першу вимогу. Тобто особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися. На момент судового засідання, у суду відсутня будь-яка інформація стосовно особи ОСОБА_13 , яка б давала суду підстави вважати дану особу такою, яка заслуговує на особливу довіру, не надано доказів, що характеризують поручителя, з яких би суд міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставини інкримінованого злочину, його тяжкості та суворості покарання за його вчинення. Разом з тим, заявник не навів достатніх доводів на обґрунтування тверджень, що ОСОБА_13 зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, а також зможе доставити обвинуваченого в суд на першу про те вимогу.

Одна лише наявність дружніх стосунків обумовлених спільною участю в бойових діях між ОСОБА_13 та обвинуваченим не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_13 має достатній вплив на обвинуваченого для того аби мати реальну можливість виконати зобов`язання, які можуть бути покладені на нього судом якби таке клопотання було задоволено.

Крім того, суду не надано будь-яких доказів аналізуючи які, суд міг би зробити висновок, що вказана особа зможе ефективно виконати свої зобов`язання як поручителя. Зокрема його характеристики, інформацію про те, чи притягувався він до адміністративної чи кримінальної відповідальності, чи був він поручителем в інших кримінальних провадженнях, і якщо так, то чи не порушувались ним його зобов`язання. Між тим з урахуванням встановлених ризиків та обсягу обвинувачення, серйозності кримінального правопорушення, менш суворі запобіжні заходи, зокрема і особиста порука на переконання суду будуть недостатні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , не будуть відповідати потребам кримінального провадження на даній стадії.

Суд вважає, що передача обвинуваченого ОСОБА_7 на особисту поруку ОСОБА_13 , не здатна забезпечити виконання цим обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Стороною захисту взагалі не наведено у клопотанні аргументів про те, що обставини, які враховані суддею при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, об`єктивно змінилися настільки суттєво, що це обумовлює необхідність зміни запобіжного заходу, як і не додано до клопотання будь-яких підтверджуючих таку зміну обставин документів. Аналогічну оцінку з тих самих мотивів, суд надає й щодо іншої особи, яка присутня в судовому засіданні та повідомила про бажання взяти ОСОБА_7 на особисту поруку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , враховуючи його тяжкість, суспільну небезпечність, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім того, ні в клопотанні, ні в ході безпосередньо судового розгляду, не встановлено даних, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Діючий запобіжний захід, з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність є дієвим, а суд, ухвалою від 13 жовтня 2025 року продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_7 прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. З огляду на викладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України та не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даному етапі розгляду кримінального провадження.

За таких обставин відсутні підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, тому суд дійшов висновку, що клопотання захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які б давали підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи особу обвинуваченого та спосіб вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне не визначати заставу обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,183 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів по 05 лютого 2026 року включно.

У задоволенні усних клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Строк дії ухвали визначити по 05 лютого 2026 року включно.

Копію ухвали направити в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cуддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1