Справа № 465/5890/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2364/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2025 року про накладення арешту на майно,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, задоволено клопотання.

Накладено у кримінальному провадженні № 0000121 від 11.11.2024 року арешт на тимчасово вилучене майно, що було вилучене 08.08.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання керівника ТзОВ «ІМЕКС БУД» - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук торгової марки «Lenovo», моделі: YOGA 3 Pro-1370, с/н: MO PF9XB5C22089, який вилучений та поміщений в спец пакет QYH 0090898; мобільний телефон торгової марки «iPhone 16 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператора: НОМЕР_3 в полімерному чохлі, який вилучений та поміщений в спец пакет NPU 5016969; грошові кошти в кількості 200 купюр номіналом по 500 гривень та загальною сумою в 100 000 гривень, які вилучені та поміщені в спец пакет NPU 5016968; грошові кошти в кількості 20 купюр номіналом по 100 доларів США та загальною сумою в 2 000 доларів США, які вилучені та поміщені в спец пакет NPU 5016972; печатку ТзОВ «ІМЕКС БУД» (), яку вилучено та поміщено в спец пакет NPU 5016991; печатку Фізичної особи підприємця, а саме ОСОБА_9 ( НОМЕР_4 ), яку вилучено та поміщено в спец пакет NPU 5016971.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що вказане у клопотанні майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і не застосування арешту вказаного майна може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а також те, що має значення речового доказу, стороною кримінального провадження, який звернувся з клопотанням, а тому клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та підлягає задоволенню.

На вказану ухвалу представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2025 року, оскаржувану ухвалу скасувати, якою накладено арешт на грошові кошти в кількості 200 купюр номіналом по 500 гривень та загальною сумою в 100000 гривень, грошові кошти в кількості 20 купюр номіналом по 100 доларів США та загальною сумою в 2000 доларів США. Відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на майно - грошові кошти в кількості 200 купюр номіналом по 500 гривень та загальною сумою в 100000 гривень, грошові кошти в кількості 20 купюр номіналом по 100 доларів СІЛА та загальною сумою в 2000 доларів США.

Вважає ухвалу слідчого судді Франківського районного суду міста Львова від 15 серпня 2025 року у справі № 465/5890/25 про накладення арешту на майно незаконною необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зауважує, що під час проведення вказаного обшуку без будь якої правової підстави вилучено грошові кошти, належні ОСОБА_6 , зокрема: 2000 Доларів США, 100000 гривень.

Однак, ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 30.07.2025 року у справі № 465/5890/25 надано дозвіл на обшук з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення: документів фінансово-господарської діяльності ГОВ «Імекс - Буд».

Вказаною ухвалою не надавався дозвіл на вилучення особистих грошових коштів ОСОБА_6 .

При накладенні арешту судом першої інстанції не враховано, що вказані грошові кошти були зароблені ОСОБА_6 , що підтверджується у зв`язку із здійсненням господарської діяльності. Вилучивши вказані кошти, слідчий фактично залишив ОСОБА_6 та членів її сім`ї без засобів до існування.

Крім цього, вилучене майно немає жодного відношення до згаданого кримінального провадження та не є ні знаряддям та засобом вчинення злочину, ні викраденим майном, під час обшуку не було виявлено речей, що відшуковувалися і таке не визнавалось речовим доказом по справі.

Також зазначає, що власник вилученого майна ОСОБА_6 жодним чином не причетна до вказаного кримінального правопорушення та не є його стороною чи свідком.

Вважає, що арештоване майно не відповідає жодному критерію речового доказу, які чітко визначені законодавчо у ст. 98 КПК України.

Вказує, що слідчим не обгрунтовано, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає манно на яке він просить накласти арешт, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретну обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що оскаржувану ухвалу не надіслано власнику майна, текст оскаржуваної ухвали появився у Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 25 серпня 2025 року, після чого на наступний день підготовано апеляційну скаргу, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.

У судове засідання власник майна ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася.

Враховуючи стислі строки регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України колегія суддів вважає, що у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України дана обставина не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, виступ адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску апелянтом строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів клопотання, вбачається, що у провадженні ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0000121 від 11.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України.

11 листопада 2024 року, відомості по даному факту внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000121, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 08 серпня 2025 року органом досудового розслідування прийнято рішення про визнання вилученого майна, речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000121, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що існує сукупність підстав вважати, що вищезазначене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе доказове значення для даного кримінального провадження та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, при цьому, слідчий суддя, обґрунтовано зазначив, що вказане у клопотанні майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і не застосування арешту вказаного майна може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а також те, що має значення речового доказу, стороною кримінального провадження, який звернувся з клопотанням, а тому клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та підлягає задоволенню.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Доводи апеляційної скарги про незаконність накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Щодо твердження апелянта, що власник вилученого майна ОСОБА_6 жодним чином не причетна до вказаного кримінального правопорушення та не є його стороною чи свідком, не заслуговують на увагу, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі адвокат висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

поновити представнику власника майна ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4