УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання слідчого Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000620 від 06.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а саме на житловий будинок що за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що на початку січня 2023 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на території ТОВ «АВТОДІМ Чайка», що за адресою вул. Василя Червонія, 16Б, у м. Рівне, під приводом реалізації, а саме продажу транспортного засобу, отримав належний потерпілій ОСОБА_6 автомобіль марки «Range Rover Sport», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Саме в цей момент у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, у серпні 2024 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на збагачення за рахунок чужого майна, уклав усний договір про обмін транспортного засобу із доплатою із ОСОБА_7 та продав останньому транспортний засіб марки «Range Rover Sport», вартістю 738113,4 гривень, який належав потерплій ОСОБА_6 , та отримав грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01 серпня 2024 року становило 205031,5 гривень, та автомобіль марки «Mercedes-Benz Е200».

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення за рахунок чужого майна, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 , чим завдав останній майнової шкоди у великих розмірах, що становить 738113,4 гривень.

Також, 25 листопада 2024 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_5 , перебуваючи на території ТОВ «АВТОДІМ Чайка», що за адресою вул. Василя Червонія, 16Б, у м. Рівне, під приводом реалізації, а саме продажу транспортного засобу, отримав належний потерпілому ОСОБА_8 автомобіль марки «Land Rover Range Rover Evogue», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, 28 листопада 2024 року, ОСОБА_5 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на збагачення за рахунок чужого майна, уклав усний договір про обмін транспортного засобу із доплатою з ОСОБА_9 , та продав останній транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover Evogue», вартістю 746763,71 гривень, який належав потерпілому ОСОБА_8 , та отримав грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 28 листопада 2024 року становило 208005 гривень, та автомобіль марки «Peugeot 3008».

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення за рахунок чужого майна, зловживаючи довірою, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 , чим завдав останньому майнової шкоди у великих розмірах, що становить 746763,71 гривень.

Крім цього, 08 лютого 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на території ТОВ «АВТОДІМ Чайка», що за адресою вул. Василя Червонія, 16Б, у м. Рівне, під приводом реалізації, а саме продажу транспортного засобу, отримав належний потерпілій ОСОБА_10 автомобіль марки «Peugeot 508», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, 03 березня 2025 року ОСОБА_5 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на збагачення за рахунок чужого майна, уклав договір купівлі-продажу №РН-0000798 з покупцем ОСОБА_11 , та продав йому автомобіль за грошові кошти в сумі 761690 гривень, про що не було відомо власнику вищевказаного автомобіля.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення за рахунок чужого майна, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 майнову шкоду у великих розмірах, що становить 761690 гривень.

Також, 12.05.2025 точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на території ТОВ «АВТОДІМ Чайка», що за адресою вул. Василя Червонія, 16Б, у м. Рівне, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на збагачення за рахунок чужого майна, повідомив запропонував потерпілому ОСОБА_12 придбати за кордоном України та доставити в м.Рівне автомобіль марки «AUDI Q5», завідомо не маючи наміру виконувати будь-яких угод з його продажу та пригону з-за кордону, тим самим повідомив ОСОБА_12 завідомо неправдиві відомості.

Таким чином, ОСОБА_5 використав обман, як спосіб вчинення шахрайства, домовився про пригон автомобіля марки «AUDI Q5» та повідомив про необхідність сплати авансового внеску в розмірі 10 000 Євро, що згідно курсу НБУ, станом на 12 травня 2025 року становило 467528 гривень, а також митних платежів у розмірі 4500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 21 травня 2025 року становило 186683 гривень. Будучи введеним в оману зазначеною інформацією, потерпілий ОСОБА_12 погодився на таку пропозицію та передав грошові кошти у готівковій формі.

Тобто, ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення за рахунок чужого майна, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 майнову шкоду у великих розмірах, що становить 654211 гривень.

За вказаними фактами 29 грудня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Покликаючись на вищевикладене, санкцію ч. 4 ст. 190 КК України, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на вказане майно підозрюваного, з метою забезпечення цивільного позову, стягнення з можливої конфіскації майна, як виду покарання.

З урахуванням неявки заяви слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ Рівненського районного управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000620 від 06 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, за вищевказаних обставин, 29 грудня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухомого майно, підозрюваному ОСОБА_5 , на праві приватної власності, належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно з метою позбавлення можливості використовувати вказане майно, розпоряджатися будь-яким чином, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Одночасно з цим, вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України та абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України слід застосовувати у сукупності із приписами ч. 11 ст. 170 КПК України. Так, заборона або обмеження користування, розпорядження майном застосовується лише у разі, коли вже існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. В той же час, для накладення арешту шляхом заборони відчуження об`єкту (зміни власника) достатньо встановити наявність у особи правомочності відчужити та можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити відповідне майно.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно підозрюваного, відносно якого існує сукупність підстав застосування конфіскації майна як виду покарання, відповідно до санкції статті ч. 4 ст. 190 КК України, із забороню відчуження та розпорядження будь-яким чином вказаним майном, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя з урахуванням п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого на праві приватної власності є підозрюваний ОСОБА_5 , встановивши заборону власнику вказаного майна, чи будь-якій іншій особі розпоряджатися ним до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя