Провадження №1-кп/447/197/25
Справа №447/1483/25
У Х В А Л А

щодо продовження строку запобіжного заходу

07.10.2025 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаїв Львівської області матеріали кримінального провадження №0000107, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2025, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долішнє, Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, особи з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 13.09.2022 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1, 4 ст. 70 КК України, звільненого з місць позбавлення волі 30.09.2024 у зв?язку з відбуванням покарання, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебувають матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

07.10.2025 прокурор подав клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 . В обґрунтування клопотання наведено наступне.

У період часу з 01.02.2025 до 01.03.2025 (більш точний час органом досудового розслідування в ході проведення досудового слідства не встановлено) ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в країні діє воєнний стан, який встановлений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 і затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 (Новороздільська міська громада) проник на територію приватного домоволодіння ОСОБА_6 , діючи таємно, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонньої уваги, повторно, незаконно заволодів (викрав), шляхом вільного доступу, із приміщення гаражу, що розташований на подвір?ї вказаного домоволодіння, до котрого відсутній вільний доступ сторонніх осіб, наступний електроінструмент: дриль ударний марки «Dnipro-M HD-120», вартістю 1 677 грн. 90 коп., кутову шліфувальну машину марки «Зеніт ЗУШ-125/1100 Профі», вартістю 1 171 грн. 80 коп., зварювальний інвертор марки «Dnipro-M SAB-14D MINI», вартістю 2 374 грн. 40 коп., електролобзик марки «Кондор 55E500 600 Вт.», вартістю 530 грн., продовжувач-переноску електричну на котушці 50 м «ПЕРОБ», вартістю 871 грн. 50 коп. та покинув місце вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном, отримавши реальну змогу розпоряджатися таким майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій стороні матеріальну шкоду на загальну суму 6 625 гривень 60 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у сховище та вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 01.03.2025; показами потерпілого ОСОБА_6 від 03.03.2025; висновком судової товарознавчої експертизи №705/25 від 11.03.2025; висновком судової дактилоскопічної експертизи №CE-19/114-25/6715-Д від 12.03.2025; показами підозрюваного ОСОБА_3 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 від 04.04.2025.

06.05.2025 у межах вказаного кримінального провадження слідчим суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_7 до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.07.2025 включно.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 24.06.2025 та 19.08.2025 вказаний запобіжний захід було продовжено.

Прокурор ОСОБА_4 просить продовжити обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покликаючись, зокрема, на те, що за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на п`яти до восьми років. ОСОБА_3 може переховуватися від суду та як обвинувачений періодично не з?являвся на виклик органу досудового розслідування без поважних причин, через що оголошувався в розшук і був затриманий на виконання ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_3 не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, що свідчить про відсутність у нього будь-яких соціально-стримуючих факторів. Крім того, ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 187 КУпАП, за порушення правил адміністративного нагляду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, востаннє 13.09.2022 Миколаївським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі та лише 30.09.2024 звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю терміну покарання, спосіб вчинення злочину, що проявився у таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, втеча з місця скоєння кримінального правопорушення, що характеризує його, як особу, що немає достатніх моральних цінностей, соціально-стримуючих факторів, схильного для досягнення своїх злочинних цілей, свідоме нехтування обвинуваченим не лише вимогами законодавства, але і загальноприйнятими морально-етичними цінностями, який залишаючись на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення. Прокурор вказав на те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відтак, ризики, зазначені в ухвалах слідчого судді від 06.05.2025 та суду від 24.06.2025 і 19.08.2025 не зменшились та не перестали існувати. Обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про те, що інший, більш м?який, запобіжний захід не здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов?язків у кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у зв`язку з незадовільним станом здоров`я обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 щодо продовження застосування до нього вказаного запобіжного заходу заперечив, підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження судом не допускається вирішення тих питань, які повинні вирішуватися під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Прокурор у ході судового засідання довів наявність обґрунтованої підозри, а також те, що ризики, визнані доведеними ухвалою слідчого судді від 06.05.2025 та ухвалою суду від 24.06.2025 і 19.08.2025 не зменшилися та не перестали існувати.

Суд враховує, що сама по собі тяжкість покарання за злочини, які інкримінуються обвинуваченому не є виправданням у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, однак, згідно усталеної практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмеженим з огляду на суспільний інтерес. Враховуючи вищенаведене та дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, репутацію, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, переслідуючи мету захисту інтересів суспільства, які очевидно переважають у даному випадку принцип поваги до особистої свободи, зважаючи, що надані стороною обвинувачення докази про причетність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень є вагомими, тяжкість покарання, що йому загрожує, доведеність наявності обґрунтованої підозри, а також те, що ризики, визнані доведеними ухвалою слідчого судді від 06.05.2025 не перестали існувати, існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (рішення ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»). Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні та зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, оцінюючи сукупність встановлених обставин, суд приходить висновку, що клопотання є підставним та підлягає до задоволення, а перебування обвинуваченого під вартою буде виправданим за вказаних умов, зможе запобігти ризикам, які суд вважає доведеними, та таким, що не порушуватиме принципу пропорційності й не буде свавільним.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи положення статті 182 КПК України, дані про особу обвинуваченого, а також обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, суд приходить висновку про можливість визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. 182, 183, 184, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 05.12.2025.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

У випадку внесення застави, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду.

У разі невиконання даних обов`язків застава звертається в дохід держави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання даних обов`язків застава звертається в дохід держави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1