Справа №133/3111/19
Провадження №1-кп/133/535/25
КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

17.09.2025 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятин матеріали кримінального провадження № 0000241 від 25.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутора Вінницького району Вінницької області, українцю, громадянину України, не працюючому, розлученому, раніше судимому, не депутату, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч.2 ст. 115 КК України,

встановив:

У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000241 від 25.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч.2 ст. 115 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що відносно обвинувачуваного ОСОБА_6 ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.07.2025 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, які найближчим часом спливають, однак наявні ризики відповідно до ст. 177 КПК України не змінилися та продовжують існувати.

Захисником обвинуваченого, адвокатом ОСОБА_7 , в судовому засіданні заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з огляду на те, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.07.2025 скасовано вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, відтак відсутня підстава у застосуванні виняткового запобіжного заходу, а сама тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Установлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень: ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі.

Водночас з матеріалів справи слідує, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 31.05.2019 та відносно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Під час судового розгляду Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області запобіжний захід відносно ОСОБА_6 змінено з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строк якого завершився 15.09.2021.

З вказаного періоду по день ухвалення вироку 16.04.2025 відносно ОСОБА_8 запобіжні заходи не застосовувалися.

У матеріалах справи відсутні відомості про його ухилення від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, він не перешкоджав встановленню істини у справі, яка розслідувалась.

Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області при ухваленні вироку від 16.04.2025 з власної ініціативи, без клопотання прокурора, обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підставою застосування такого запобіжного заходу суд зазначив існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.07.2025 вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни чи обрання дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та реєстрації, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимості.

З урахуванням того, що відсутні дані про те, що обвинувачений може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений раніше судимий, відбув покарання повністю, має постійне місце проживання, має батьків інвалідів II групи.

Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

З урахуванням викладеного суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявленим ризикам, що враховані при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою, передбаченим ст. 177 КПК України, можна запобігти змінивши обвинуваченому запобіжний захід на менш суворий.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку. Однак, залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу, зможе вплинути на потерпілого чи свідків, чи ухилитись від суду.

За таких обставин, суд, що з урахуванням ризику переховування від суду та перешкоджання судовому розгляду, у тому числі й впливу на свідків та потерпілу, приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Тому, обвинуваченому, слід змінити запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці.

Керуючись ст.ст.131, 132, 154, 155, 156, 158, 177,178, 183 206,331,372 КПК України суд -

постановив:

У клопотанні прокурора щодо продовження строків тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

Змінити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутора Вінницького району Вінницької області, українцю, громадянину України, не працюючому, розлученому, раніше судимому, не депутату, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці з 17.09.2025 до 17.11.2025 включно та заборонити йому цілодобово залишати місце проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та встановлених судом обов`язків до 17.11.2025 включно.

Ухвалу направити для виконання до ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Зобов`язати відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області забезпечити доставку обвинуваченого ОСОБА_6 до місця відбування цілодобового домашнього арешту.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а вразі подання апеляційної скарги, якщо судове рішення не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому.

Головуюча суддя: ОСОБА_9

Судді: ОСОБА_10

ОСОБА_11