В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002779 від 23.08.2025 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, офіційно працевлаштованого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 та фактично проживаючого АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисниці ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 119 о/с від 07.02.2023, ОСОБА_6 призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, у порядку просування по службі.

Відповідно до посадової інструкції поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 16.08.2021 № 1784, на ОСОБА_6 покладено, серед іншого, такі функції: безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень із застосуванням для цього передбачених законодавством прав і повноважень; розгляд справ про адміністративні правопорушення, застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників у випадках та способах, передбачених законодавством.

Таким чином, ОСОБА_6 , як поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, постійно здійснює функції представника влади та, згідно з ч. 3 ст. 18, приміткою 1 до ст. 364 КК України, є службовою особою.

Відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 1746 о/с від 19.12.2023, ОСОБА_7 призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берегу) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до посадової інструкції поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 16.08.2021 № 1784, на ОСОБА_7 серед іншого, такі функції: забезпечує особисто та/або силами особового складу припинення виявлених правопорушень та оформлення відповідних матеріалів; особисто допомагає особовому складу виконувати завдання щодо резонансних випадків: тяжкі та особливо тяжкі злочини; масштабні ДТП; випадки з дипломатичними агентами іноземних держав, високопосадовцями, публічними особами; випадки пропозиції особовому складу неправомірної вигоди (хабаря); незаконне використання спеціальних сигналів; правопорушення, вчинені поліцейським та/або працівниками інших силових відомств; ДТП з працівниками патрульної поліції тощо; допомагає особовому складу в оформленні правопорушень у нетипових ситуаціях, у взаємодії, у разі необхідності, з відділом чергової служби та/або відділом адміністративної практики Управління.

Таким чином, ОСОБА_7 , як поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, постійно здійснює функції представника влади та, згідно з ч. 3 ст. 18, приміткою 1 до ст. 364 КК України, є службовою особою.

Працівники патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 23.08.2025 перебували на території Дніпровського району м. Києва, де здійснювали патрулювання з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контроль за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та правомірності експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Цього ж дня, приблизно о 09 год 25 хв. в м. Києві, під час несення служби у складі екіпажу «пішого наряду №1» на Дарницькій площі поблизу ТЦ «Дарниця» (проспект Соборності, 2/1), працівники патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виявили та зупинили за порушення п. 5.16 Правил дорожнього руху мотоцикл марки Honda CBF 1000, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У подальшому, поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пред`явили ОСОБА_3 службові посвідчення та повідомили, що на нього буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також попросили пред`явити документ, що посвідчує особу. Під час перевірки за системою «Інформаційний портал Національної поліції» було встановлено, що за відомостями ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 порушує правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 210 КУпАП. Після цього поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запропонували ОСОБА_3 проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення дій, спрямованих на те, щоб службова особа не доставила його до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перебуваючи на місці зупинення працівниками поліції ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що він порушив правила військового обліку, реалізуючи свій злочинний умисел, бажаючи уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним порушення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, приблизно о 09 год 32 хв. того ж дня, висловив службовим особам - працівникам поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , пропозицію надати неправомірну вигоду в розмірі 500 (п`ятсот) доларів США за те, щоб вони не доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від цієї пропозиції поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відмовилися та ОСОБА_6 попередив ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі.

Незважаючи на це, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи протиправно, знову запропонував неправомірну вигоду у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, на що поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повторно відмовилися, ОСОБА_6 попередив ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди службовій особі і викликав слідчо-оперативну групу для подальшої фіксації усіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, визнав повністю, надав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення.

Пояснив, що 23 серпня 2025 року близько 09 год 25 хв., на Дарницький площі, в м. Києві, його зупинили працівники поліції. Під час перевірки документів він усно запропонував неправомірну вигоду, оскільки поспішав до хворої матері. Через сильне хвилювання за її стан та емоційне напруження в той момент він думав виключно про матір, що й стало причиною такого вчинку. Грошові кошти не витягував та не показував працівникам поліції.

Крім того зазначив, що вилучені в нього грошові кошти в сумі 8 тисяч гривень, та 200 доларів США є його особистими, та не були запроповані працівникам поліції. Щиро кається, більше такого вчиняти не буде.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

У судовому засіданні захисниця ОСОБА_5 просила суд визнати як пом`якшуючу обставину покарання обвинуваченого щире каяття, визнання вини в повному обсязі.

Крім цього, зауважила, що під час розгляду кримінального провадження обвинувачений демонстрував належну процесуальну поведінку, не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, з`являвся на всі судові засідання. Також просила звернути увагу на особу обвинуваченого, що він має офіційну роботу та працює у сфері важливої критичної інфраструктури, а саме на виробництві повітряних і космічних літальних апаратів, волонтер благодійної організації «військовий транспортних альянс, має сталі соціальні зв`язки, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, батьків пенсіонерів, зокрема хвору матір, не судимий, на обліках нарколога та психіатра не перебуває. Відтак, вважає, що до нього можливо застосувати покарання у вигляді штрафу розміром одна тисяча неоподаткованих мінімумів громадян.

Щодо речових доказів, а саме грошових коштів в сумі 100 (сто) доларів США та 8270 (вісім тисяч двісті сімдесят) грн, то захисниця зазначила, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що вилучені під час обшуку грошові кошти у ОСОБА_3 - призначалися для вчинення кримінального правопорушення та були знаряддям вчинення цього злочину. А допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що вище зазначені вилучені при особистому обшуку у нього грошові кошти, не були заготовлені як предмет злочину, не передавались як неправомірна вигода, тобто не були знаряддям злочину.

Щодо того, що прокурор просив конфіскувати грошові кошти в дохід держави на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, як знаряддя вчинення злочину, то зазначила, що ним не конкретизовано вказані гроші як предмет чи знаряддя вчинення злочину.

А з матеріалів кримінального провадження, вбачається, що ОСОБА_3 визнано винуватим у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, таку вигоду, дії з використанням службового становища.

Тому з врахуванням того, що санкція відповідної статті ККУ передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, у цьому випадку могла бути застосована спеціальна конфіскація відповідно до статті 96-1 КК України. Тобто питання вилучення коштів мало вирішуватися саме в межах спеціальної конфіскації, а не за іншими процедурами, зокрема тими, що стосуються речових доказів. Неправомірна вигода в цій ситуації є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а не знаряддям його вчинення, і за наявності підстав могла бути конфіскована лише за рішенням суду.

Водночас у клопотанні прокурора немає посилань на статті 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України, тобто він фактично не просить застосувати спеціальну конфіскацію. Натомість прокурор обмежився загальними посиланнями на статтю 100 КПК України та вказав на необхідність конфіскації коштів як нібито знаряддя вчинення злочину, що, на думку захисниці, не відповідає обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, просила суд, скасувати накладений арешт в рамках кримінального провадження з грошових котів в розмірі 100 доларів США та 8270 грн та повернути їх ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями зробив пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, таку вигоду, дії з використанням службового становища, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 369 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (кримінального проступку), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, те, що він є раніше не судимим, має на утриманні малолітню дитину, батьків пенсіонерів, з яких хвора матір, те що він є волонтером, працює у сфері важливої критичної інфраструктури, а саме на виробництві повітряних і космічних літальних апаратів, думку прокурора, особу винуватого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року на грошові кошти в сумі 100 доларів США (1 купюра номіналом 100 доларів США, з номером № LI 18622714В); грошові кошти в сумі 8270 гривень (4 купюри номіналом по 1000 гривень з номерами: № ЗС1890856, АР2247934, АГ2349047, АБ5553588; 8 купюр номіналом по 500 гривень з номерами: № ЄГ3015211, КА1148965, ЄМ9745315, ЄЗ2651168, КЗ9716373, ГЛ4209194, ЕИ3564493, ЄС8597118), що належать ОСОБА_3 .

Відповідно до 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Щодо клопотання прокурора про застосування спеціальної конфіскації майна, а саме грошових коштів в сумі 100 доларів США та грошових коштів в сумі 8270 гривень, які вилучені у ОСОБА_3 , то суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з такого.

Із змісту ухвали слідчого суддів Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року вбачається, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів, та можливої спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 1591, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 2091, 210, частинами першою і другою статей 212, 2121, частиною першою статей 222, 229, 2391, 2392, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2, цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Системно-структурний аналіз положень КК України свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети - утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.

Отже, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого.

Верховний Суд у своїх рішеннях (№ 466/5842/20, №760/5853/18, № 236/3696/18) вказує на те, що при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку необхідно не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених кримінальним законом, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар». У цілому не виключається можливість застосування спеціальної конфіскації навіть у тих випадках, коли конфіскація майна, з огляду на його вартість, виглядає набагато суворішим заходом, ніж призначене покарання.

У свою чергу, ч. 2 ст. 96-2 КК України передбачає, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Разом з тим, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Як зазначено у постанові другої палати ККС ВС від 01.10.2019 у справі № 760/5853/18: «Якщо у кримінальному провадженні сторона обвинувачення не довела належними і допустимими доказами, що вилучені в ході обшуку грошові кошти призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, або були предметом кримінального правопорушення, або були підшукані, виготовлені, або використані як засоби чи знаряддя вчинення інкримінованого йому злочину, а обвинувачення в цій частині останньому не пред`являлося, то підстави для застосування спеціальної конфіскації майна відсутні».

Як убачається з матеріалів провадження в яких не містять жодних доказів того, що вилучені під час обшуку грошові кошти у ОСОБА_3 - призначалися для вчинення кримінального правопорушення та були знаряддям вчинення цього злочину.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що вище зазначені вилучені при особистому обшуку у нього грошові кошти, не були заготовлені як предмет злочину, не передавались в якості неправомірної вигоди, тобто не були знаряддям злочину.

Крім цього, вказані обставини підтверджуються протоколом особистого обшуку особи.

А з урахуванням положення ст. 94 КПК України, в розумінні якої показання обвинуваченого повинні оцінюватися у зв`язку з іншими доказами.

Системно-структурний аналіз положень КК свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети - утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.

Отже, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого.

Як зазначено у постанові другої палати ККС ВС від 01.10.2019 у справі № 760/5853/18: «Тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати, що саме підлягає спеціальній конфіскації - гроші, цінності тощо, та чи вирішувалося питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації».

Прокурор просив конфіскувати грошові кошти в дохід держави на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, як знаряддя вчинення злочину, та не конкретизував вказані гроші як предмет чи знаряддя вчинення злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 визнано винуватим у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, таку вигоду, дії з використанням службового становища.

Грошові кошти працівникам поліції не передавались та обвинувачений навіть не доставав їх зі своєї сумки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для спеціальної конфіскації відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про скасування арешту майна необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень (сімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 3 (три) відеозаписи під назвами «export-6jp0y», «export-sfnpy», які записано на оптичному диску DVD-R, який в подальшому упаковано в паперовий конверт та склеєно печатками Дніпровського УП ГУНП у м. Києві «Для довідок» - залишити у матеріалах кримінального провадження; грошові кошти в сумі 8270 гривень (4 купюри номіналом по 1000 гривень з номерами: № ЗС1890856, АР2247934, АГ2349047, АБ5553588; 8 купюр номіналом по 500 гривень з номерами: № ЄГ3015211, КА1148965, ЄМ9745315, ЄЗ2651168, КЗ9716373, ГЛ4209194, ЕИ3564493, ЄС8597118); грошові кошти в сумі 100 доларів США (1 купюра номіналом 100 доларів США, з номером № LI 18622714В) - повернути власнику ОСОБА_3 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2025 року на грошові кошти в сумі 100 доларів США (1 купюра номіналом 100 доларів США, з номером № LI 18622714В); грошові кошти в сумі 8270 гривень (4 купюри номіналом по 1000 гривень з номерами: № ЗС1890856, АР2247934, АГ2349047, АБ5553588; 8 купюр номіналом по 500 гривень з номерами: № ЄГ3015211, КА1148965, ЄМ9745315, ЄЗ2651168, КЗ9716373, ГЛ4209194, ЕИ3564493, ЄС8597118), що належать ОСОБА_3 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя: ОСОБА_1