17.09.2025
Справа № 331/3054/19
Провадження № 1-кп/331/55/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0000692 від 24.04.2019 з обвинувальним актом щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді, громадянина Грузії, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрівського районного суду міста Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України.

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні

24.04.2019, приблизно о 13 годині 30 хвилини, ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку №27 по вул. Шкільній в м. Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через незачинені двері автомобіля Рено Меган, д/н НОМЕР_1 , таємно викрав з салону майно, що належить ОСОБА_7 , а саме:

- куртку чоловічу Оstin, чорного кольору, вартістю 400 гривень;

- сумку чоловічу з шкірозамінника чорного кольору вартістю 1000 гривень;

- грошові кошти в сумі 400 гривень, а всього майна на загальну суму 1800 гривень, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 на вищевказану суму. Після цього, ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 07.05.2019, приблизно о 17 години 00 хвилини, ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку №87-В по пр. Соборному в м. Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через незачинені двері автомобіля Газель, д/н НОМЕР_2 , таємно викрав з салону майно, що належить ОСОБА_5 , а саме:

- сумку спортивну з тканини чорного кольору вартістю 350 гривень;

- куртку чоловічу Nickolson з тканини синього кольору, вартістю 800 гривень;

- гаманець з шкірозамінника чорного кольору вартістю 250 гривень;

- флеш-карту Аdata з адаптером вартістю 100 гривень;

- грошові кошти в сумі 400 гривень, а всього майна на загальну суму 1900 гривень, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_5 на вказану вище суму. Після цього, ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

2. Кваліфікація дій обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані:

- за ч.1 ст.185 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка);

- за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

3. Позиції сторін

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, тобто у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки, розмір якої, на момент вчинення кримінального правопорушення, не перевищує 1921 грн.

Прокурор ОСОБА_4 заперечувала проти розгляду питання про закриття кримінального провадження в зв`язку із декриміналізацією вчинених ОСОБА_3 діянь за ч.1 ст. 185 КК України та ч.2 ст.185 КК України, оскільки обвинувачений не з`явився у судове засідання та у відповідності до положень КПК України без його присутності розгляд вказаного клопотання та подальший судовий розгляд є неможливим. Просила оголосити ОСОБА_3 у розшук.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що на теперішній час претензій морального або матеріального характеру не має. При вирішенні клопотання покладався на розсуд суду, однак зазначив, що на його думку обвинувачений повинен понести справедливе покарання за скоєне.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не прибув. У матеріалах провадження наявна заява останнього, в якій він просив кримінальне провадження розглянути у його відсутність.

Обвинувачений ОСОБА_3 з моменту надходження справи до суду (з 09 липня 2019 року) жодного разу до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. 27.09.2019 покинув територію України повітряним шляхом у пункті пропуску в м. Одесі, у зв`язку з чим ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 03 грудня 2019 року був оголошений у розшук.

4. Встановлені судом обставини

08 липня 2019 року прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України.

Ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 10 липня 2019 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до повідомлення Т.в.о. начальника Відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 № 7054/42/03/03-22 від 25.10.2022, встановлено, що ОСОБА_3 , виїхав з території України 27.09.2019 року, на пункті пропуску Одеса, пасажирським літаком рейсом Одеса Кутаісі та до теперішнього часу на територію України не повернувся.

Ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 03 грудня 2019 року обвинуваченого ОСОБА_3 оголошено у розшук, оскільки останній на судові виклики не прибував без поважних причин та згідно наявних у суду відомостей перебуває за межами України.

Ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 24 квітня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук.

Ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 24 квітня 2023 року, враховуючи те, що обвинувачений покинув територію України, що свідчить про його ухилення від суду, а також факт оголошення останнього у міжнародний розшук, обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ "Запорізький слідчий ізолятор".

10 травня 2023 року Відділом поліції №2 матеріали оперативно-розшукової справи щодо ОСОБА_3 спрямовані до УКР ГУНП в Запорізькій області для перекладу та подальшого скерування до Генерального секретаріату Інтерполу.

03 серпня 2023 року Відділом поліції №2 до Сектору СМПС ГУНП в Запорізькій області спрямовано лист щодо звернення каналами Інтерполу до правоохоронних органів із запитами: до компетентних органів Грузії щодо встановлення місця знаходження розшукуваного з метою його затримання та здійснення процедури екстрадиції; чи покидав розшукуваний територію Грузії з 27.09.2019 по теперішній час.

З отриманої відповіді від 07 вересня 2023 року встановлено, що ОСОБА_3 вчинив злочин, за результатами якого спричинено незначної матеріальної шкоди, у зв`язку з чим наразі відсутні підстави оголошення його у міжнародний розшук та відсутні підстави для цілей міжнародного поліцейського співробітництва.

Ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 17 вересня 2024 року кримінальне провадженнящодо ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України відновлено, оскільки 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів про декриміналізацію крадіжок».

Ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 15 жовтня 2024 року до участі у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України залучено захисника з числа адвокатів Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги для здійснення захисту.

Згідно доручення для надання безоплатної втринної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням призначено адвоката ОСОБА_6 .

4. Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частина 1 ст.2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів про декриміналізацію крадіжок».

Так, згідно з ч.1 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 Розділу ХХ Податкового Кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV ПКУ передбачено, що така пільга становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року складає 1921 грн., тобто розмір податкової соціальної пільги дорівнює 960,50 грн. Тому граничний розмір вартості майна на момент вчинення правопорушення (24.04.2019, 07.05.2019), яке може потягнути за собою кримінальну відповідальність для особи складає (960,50*2=1921)грн.

Згідно ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

У відповідності до п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку відбулася декриміналізація діяння шляхом внесення змін до закону про кримінальну відповідальність (зменшення розміру вартості майна, за викрадення якого настає кримінальна відповідальність).

Згідно абзацу 4 частини 7 ст.284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

5. Оцінка та мотиви суду

У провадженні Олександрівського районного суду міста Запоріжжя з 09 липня 2019 року перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово викликався в підготовчі судові засіданні за зазначеною в обвинувальному акті адресою, але на розгляд справи з 09 липня 2019 року до теперішнього часу жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року провадження зупинено у зв`язку з оголошенням розшуку обвинуваченого.

Ухвалою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 24 квітня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук.

Відповідно до повідомлення Т.в.о. начальника Відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 № 7054/42/03/03-22 від 25.10.2022, ОСОБА_3 , виїхав з території України 27.09.2019, на пункті пропуску Одеса, пасажирським літаком рейсом Одеса - Кутаісі та до теперішнього часу на територію України не повернувся.

З викладено вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 який є громадянином Грузії та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , після направлення прокурором обвинувального акту до суду, будучи обізнаним про перебування кримінального провадження щодо нього на розгляді у суді, ухилився від судового розгляду та 27.09.2019 покинув територію України. При цьому, за весь час перебування кримінального провадження у суді (сім років) ОСОБА_3 жодного разу не був ініціатором будь-яких дій щодо повернення до розгляду кримінального провадження, яке було зупинене, а також не звертався до суду з іншими клопотаннями чи заявами, зокрема, про відновлення кримінального провадження та за весь період перебування справи у суді не виявив бажання доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, тим самим, непрямо, але своєю поведінкою відмовився від свого права з`явитись до суду та захищати себе.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Розглядаючи питання щодо встановлення факту переховування обвинуваченого з метою ухилення від кримінальної відповідальності суд звертає увагу, що сама по собі тимчасова відсутність обвинуваченого за адресами місця реєстрації або тимчасова відсутність на території України не може бути визнана достатньою для встановлення факту переховування.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо обвинуваченого, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський суд у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов обвинуваченого від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати відповідні заходи у конкретних обставинах.

Наведене питання неодноразово висвітлювалося у рішеннях ЄСПЛ по відношенню до України, зокрема, в рішенні по справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року (заява N 45783/05) було заначено: «25. Суд нагадує, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони. Це, в принципі, означає надання сторонам судового процесу можливості ознайомитись з усіма пред`явленими доказами і зауваженнями та прокоментувати їх, навіть якщо вони надані незалежним представником державної юридичної служби з метою здійснення впливу на рішення суду (див. рішення у справі «Кресс проти Франції» (Kress v. France) [ВП], № 39594/98, пункти 72 та 74, ECHR 2001-VI). 26. Крім того, стаття 6 Конвенції в цілому гарантує, що особа, обвинувачена у вчиненні правопорушення, повинна за загальним правилом мати право бути присутньою та безпосередньо брати участь у судовому засіданні стосовно встановлення обґрунтованості кримінального обвинувачення щодо неї. Це право презюмується самим поняттям змагального провадження та також може походити з гарантій, встановлених підпунктами (с), (d) та (e) пункту 3 статті 6 Конвенції (див. рішення у справі «Сейдовіч проти Італії» (Sejdovic v. Italy) [GC], № 56581/00, пункт 81, ECHR 2006-II з подальшими посиланнями). 27. У цьому контексті особливе значення має бути надано явності справедливого здійснення правосуддя, а також підвищеній чутливості суспільства до цього (див. рішення у справі «Боргерс проти Бельгії» (Borger v. Belgium), від 30 жовтня 1991 року, пункт 24 in fine, Серія A № 214-B)».

Під час формування принципових підходів у питанні дотримання балансу інтересів ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» (рішення ЄСПЛ по справі «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.).

Як зазначалося у рішенні ЄСПЛ по справі «Эліазер проти Нідерландів» від 16 жовтня 2001 року, право на участь у розгляді справи, гарантоване статтею 6 Конвенції, не є абсолютним, і має існувати розумна пропорційність між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Відповідні обмеження не повинні перешкоджати здійснення права таким чином або до такої міри, що порушується сама суть права. Сумісність обмежень, передбачених національним законодавством, з правом доступу до суду, гарантованим статтею 6 Конвенції, має залежати від особливостей конкретного провадження. Загалом неможливо зробити висновок, що процедура, яка прагне збалансувати «конкретні інтереси сторін, які приймають участь» (particular interests involved) є несправедливою.

Як зазначив ЄСПЛ у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення ЄСПЛ від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії»).

Право людини і громадянина на судовий захист належить до громадянських прав, причому, містить в собі юридичну гарантію від свавілля з боку як держави, так і окремих осіб. Держава має забезпечувати захист прав особи, у тому числі шляхом реалізації завдань кримінального судочинства.

Завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний. Тобто, забезпечення гарантії того, що особа, якій у встановленому порядку висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, має постати перед судом, спрямоване на захист не тільки інтересів усього суспільства, але й кожного окремого громадянина держави.

Можливість розглянути справу і прийняти у ній рішення за відсутності обвинуваченого відповідає загальним засадам демократичного суспільства. Необхідні критерії для такого розгляду закріплені у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи «Про критерії, що регламентують розгляд, що здійснюється за відсутності обвинуваченого» та Рекомендаціях № 6 R (87)18 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо спрощення кримінального судочинства».

Разом з тим, згідно з вимогами ст.479-2 КПК України суд повинен запитати згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Однак, у судовому засіданні ОСОБА_3 свою згоду на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України не висловив, у зв`язку з тим, що забезпечити явку обвинуваченого було неможливо, попри належні заходи з боку суду, оскільки останній ухилився від участі в судовому засіданні. Зокрема, у судовому засіданні, призначеному на 13 березня 2025 року, судом було прийнято рішення про звернення до Міністерства юстиції Грузії з запитом (дорученям) про міжнародну правову допомогу про допит обвинуваченого ОСОБА_3 шляхом проведення відеоконференції. Згідно з п.18 ч.3 ст.42 КПК України, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави. У п. «е» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право одержувати безоплатну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею.

Так, у судових засіданнях по вказаній кримінальній справі судом неодноразово вживались заходи щодо залучення перекладача для перекладу процесуальних документів, а саме: запиту про міжнародну правову допомогу про допит обвинуваченого ОСОБА_3 шляхом проведення відеоконференції, який складається з 7 аркушів. Зокрема, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 повідомила про те, що перекладач, який був залучений слідчим на стадії досудового розслідування, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України виїхав за межі України.

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 19 березня 2025 року Південно-Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги було доручено вжити заходів для залучення у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 перекладача з української на російську або грузинську мови для здійснення перекладу процесуальних документів, однак листом директора Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги ОСОБА_11 №005/05.1-15/696 від 02.04.2025 було повідомлено про те, що міжрегіональний центр не має повноважень щодо залучення перекладача, оскільки має місце здійснення захисту у кримінальному провадженні, а не представництво та звернув увагу на те, що організація судового процесу, у тому числі залучення перекладачів у його межах, належить до компетенції суду.

У подальшому Судом було скеровано запит до в.о. ректора Запорізького національного університету ОСОБА_12 в якому також порушувалось питання щодо наявності у вказаному закладі спеціаліста із знанням російської або грузинської мови, який володіє українською мовою та може виконувати функції перекладача, але жодної відповіді так і не надійшло.

Також Судом було здійснено пошук перекладача у довідково-інформаційному реєстрі перекладачів, однак вказаний реєстр взагалі не містить відомостей щодо перекладачів з української на грузинську мову.

05 червня 2025 року Судом на адресу ТУ ДСА в Запорізькій області було направлено запит щодо пошуку та оплати послуг перекладачів приватних фірм та 16 липня 2025 року отримано відповідь на запит, згідно якої кошторисом на 2025 рік не передбачені видатки на компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або органів, у провадженні яких перебувають кримінальні провадження та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконанням їх працівниками фукцій експертів та спеціалістів.

Тож, судом здійснювались заходи для залучення до справи перекладача з метою звернення до Міністерства юстиції Грузії з запитом (дорученям) про міжнародну правову допомогу про допит обвинуваченого ОСОБА_3 шляхом проведення відеоконференції для забезпечення реалізації прав обвинуваченого, проте вказане виявилось неможливим через відсутність фінансування для оплати послуг приватного перекладача.

Водночас суд зазначає, що обвинувачений наділений правом на справедливий, швидкий, повний та неупереджений судовий розгляд, гарантії якого реалізуються у формі закриття кримінального провадження через відсутність кримінальної відповідальності на декриміналізоване діяння. Суд наголошує на тому,що обвинувачений не може перебувати у стані очікування справедливого рішення, оскільки сама підстава для розгляду зникла.

Так, у рішенні у справі Scoppola v. Italy (№ 2) (2009) Європейський суд поклав в основу правової позиції щодо тлумачення частини першої статті 7 Конвенції те, що в європейському та міжнародному масштабі склався консенсус стосовно обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння.

На підтвердження вказаного висновку Європейський суд посилався на частину 1 статті 49 Хартії основних прав Європейського Союзу 2000 року (далі - Хартія), яка містить імперативну вимогу щодо зворотної дії в часі закону, який передбачає більш м`яке покарання, а також - на тлумачення цього положення Судом Європейського Союзу в рішенні у справі Silvio Berluskoni and Others (2005), де зазначено, що в цій справі до заявників не був застосований не просто закон, який пом`якшує покарання, а закон, що насправді скасовував караність діяння. Таким чином, Європейський суд визначив, що попри свій буквальний зміст частина перша статті 49 Хартії передбачає й обов`язковість зворотного застосування закону, який скасовує злочинність діяння. Висновок Європейського суду у справі Scoppola v. Italy (№ 2) (2009) про те, що частина перша статті 7 Конвенції включає також і позитивну гарантію ретроактивного застосування до особи закону, що скасовує злочинність діяння, зобов`язує застосовувати практику Європейського суду, якою забезпечується дотримання принципу верховенства права і законності, згідно зі статтями 8,9 КПК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 року має зворотну дію у часі, оскільки скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Оскільки, згідно обвинувального акту епізоди протиправної діяльності, передбаченої ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України, за якими пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3 , були вчинені за кожним конкретним епізодом щодо намагання заволодіти грошовими коштами потерпілих у розмірах, які не перевищували 1921 грн., то вказані дії ОСОБА_3 не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

За таких обставин, беручи до уваги відповідь Генерального секретаріату Інтерполу, згідно якої ОСОБА_3 вчинив злочини, за результатами яких спричинено незначної матеріальної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави оголошення його у міжнародний розшук та відсутні підстави для цілей міжнародного поліцейського співробітництва, наявність у ОСОБА_3 громадянства Грузії, що унеможливлює його екстрадицію до України та ухвалення Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким держава фактично самоусунулась від мети покарання обвинуваченого, визначивши каральну функцію у цій категорії справ недоцільною, суд приходить до висновку, що вказане створило для обвинуваченого легітимні очікування, що кримінальне провадження буде закрито та останній буде звільнений від відповідальності. Водночас, згідно ст.479-2 КПК України, суд зобов`язаний з`ясувати думку обвинуваченого щодо закриття провадження з підстав, передбачених п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, однак через ухилення ОСОБА_3 від явки в судове засідання, перебування останнього у розшуку та неможливість забезпечення перекладу запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу у зв`язку з відсутністю належного фінансування, суд не зміг забезпечити суворе дотримання норм КПК України та забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання, попри вжиті заходи для залучення його до процесу. Водночас, обвинувачений ОСОБА_3 наділений правом на справедливий, швидкий, повний та неупереджений судовий розгляд, однак у зв`язку з декриміналізацією діяння, відсутністю можливості забезпечити переклад запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу про допит обвинуваченого ОСОБА_3 шляхом проведення відеоконференції та неможливістю здійснення екстрадиції обвинувачений не може перебувати в стані очікування справедливого судового рішення (fair trial), а реалізація його легітимних очікувань забезпечується саме закриттям кримінального провадження, за таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2КПКУкраїни, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

6. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при постановленні ухвали

На підставі ст. 124 КПК України судові витрати залишити на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284, ч.2 ст.284, ст.ст.285-288, 372,376, 479-2 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000692 від 24.04.2019 щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Судові витрати за проведені експертні дослідження покласти на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня оголошення ухвали. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1