В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000174, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

01.12.2023 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 125 КК України, до 150 годин громадських робіт;

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Ухвалено, на підставі ст. 59-1 КК України, встановити обвинуваченому ОСОБА_6 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Ухвалено, вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2023 р., виконувати самостійно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати засудженим до покарання за ч. 2 ст. 389 КК України, у виді 1 року пробаційного нагляду, із покладенням визначених ст. 59-1 КК України обов`язків:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2023 р. та остаточно призначити покарання у виді 1 року пробаційного нагляду із покладенням визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України обов`язків та 150 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок суду, в частині призначення покарання за сукупністю вироків, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, злочини, за які ОСОБА_6 визнано судом винним, ним вчинено у березні 2024 року, у період невідбутого покарання у виді 150 годин громадських робіт за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2023 р.

Відтак, остаточне покарання, за оскаржуваним вироком, необхідно призначати за правилами ст. 71 КК України, за сукупністю вироків. Проте, суд вказану норму закону не застосував, обмежившись посиланням про самостійне виконання покарання за попереднім вироком.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

01.12.2023 р. Центральним районним судом м. Миколаєва ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді 150 годин громадських робіт.

06.03.2024 р. ОСОБА_6 прибув до Центрального районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, де йому роз`яснено порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт та відібрана підписка про те, що у разі ухилення від відбуття покарання, його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за статтею 389 КК України.

ОСОБА_6 був письмово попереджений про те, що, на підставі ст. 37 КВК України, він повинен додержуватись встановлених, відповідно до закону, порядку та умов відбування покарання, а саме сумлінно ставитись до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтись за викликом до уповноваженого органу з питань пробації. Також останньому роз`яснено, що поважними причинами неявки до уповноваженого органу з питань пробації в призначений строк визнається: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, які фактично унеможливлюють своєчасне прибуття за викликом і які документально підтверджені.

Після чого, 06.03.2024 р. ОСОБА_6 отримав направлення до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Інженерна, 1, згідно з яким, останньому 07.03.2024 р. необхідно було приступити до відбуття покарання у вигляді громадських робіт, куди ОСОБА_6 прибув 06.03.2024 р. та в подальшому, разом з начальником адміністративно-господарського управління Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради ОСОБА_8 , склали графік виходу на роботу засудженого до громадських робіт на період з 07.03.2024 р. по 29.03.2024 р.

Наказом Голови Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради «Про відбування покарання» від 07.03.2024 р. № 40-к ОСОБА_6 прийнято на безоплатні громадські роботи у вільний від основної роботи час строком 150 годин з 07.03.2024 р. Однак, ОСОБА_6 , будучи ознайомленим з графіком виходу на роботу, достовірно знаючи про призначене судом покарання, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання та невиконання покладених на нього судом обов`язків, ухилився від відбування покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, призначеного вище вказаним вироком Центрального районного суду міста Миколаєва.

Так, протягом березня 2024 року ОСОБА_6 , з 07.03.2024 р. по 29.03.2024 р. мав відпрацювати 68 годин, з яких не відпрацював жодної години. В порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, передбачених ст. ст. 36, 37 КВК України, ОСОБА_6 з 07.03.2024 р. по 29.03.2024 р. не вийшов на відпрацювання громадських робіт більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а саме: 07.03.2024 р., 08.03.2024 р., 11.03.2024 р., 12.03.2024 р., 13.03.2024 р., 14.03.2024 р., 15.03.2024 р., 18.03.2024 р., 19.03.2024 р., 20.03.2024 р., 21.03.2024 р., 22.03.2024 р., 25.03.2024 р., 26.03.2024 р., 27.03.2024 р., 28.03.2024 р., 29.03.2024 р., при цьому, будучи письмово попередженим та достовірно знаючи, що за ухилення від відбування призначеного судом покарання передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 проведено у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог ст. ст. 381-382 КПК України, оскільки обставини, встановлені органом досудового розслідування, не оспорювалися обвинуваченим, що підтверджується заявою від 25.04.2024 р., в якій обвинувачений ОСОБА_6 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, зазначив про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, а також про згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, за доводами апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд виходить з наступного.

За положеннями ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Висновок щодо застосування цієї норми права, обов`язковий для врахування іншими судами в силу ч. 6 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 р. № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 р. (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113кмо21). Як виснувала вказана палата, вимога щодо застосування ст. 71 КК України має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Згідно з вимогами, викладеними в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при застосуванні правил ст. 71 КК України, судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції не дотримався.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , 01.12.2023 р. засуджений Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді 150 годин громадських робіт, однак, у період з 07.03.2024 р. по 29.03.2024 р., вчинив нове кримінальне правопорушення, тобто до повного відбуття покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2023 р.

За наведеного, доводи прокурора в цій частині є слушними та підлягають задоволенню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині свого вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині свій вирок.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України, із призначенням покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, із покладенням визначених ст. 59-1 КК України обов`язків:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.12.2023 р. та остаточно призначити покарання у виді 1 року пробаційного нагляду із покладенням, визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України обов`язків, та 150 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3