1-кп/205/122/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000800, № 0000102 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню технічну освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.07.2008 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років;

-26.09.2013 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 3 місяці за вироком від 30.07.2008 року, до відбуття 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

-09.07.2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 262, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

-26.07.2021 року засуджений Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 3 місяці;

-20.11.2023 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, покарання відбув повністю,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.125, ч. 2 ст. 389 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

17.12.2023 року, близько 19 годин 00 хвилин, ОСОБА_3 знаходився біля будинку № 33 по вул. Докучаєва, що у м. Дніпро, де у нього раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який перебував неподалік від ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій раптово виниклий кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , 17.12.2023 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, перебуваючи в тому ж місці, підійшов та, знаходячись у безпосередній близькості, стоячи навпроти потерпілого, своєю правою рукою, стиснутою у кулак, наніс один удар в область лівого ока ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав спиною на асфальтне покриття та втратив свідомість. Продовжуючи свій кримінально-протиправний намір, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_7 , який у цей час лежав спиною на асфальтованому покритті непритомний, та ОСОБА_8 своєю правою ногою наніс два удари у область обличчя ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: садна в лобній області ліворуч з переходом на проекцію лівої брови; забійної рани в проекції лівої брови, двох синців на верхній та нижній повіках правого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч, на верхній та нижній повіках лівого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи ліворуч; не менше 13-ти саден на спинці носу ліворуч, на кінчику носу ліворуч, на лівому крилі носу, на лівій щоці паралельно носо-губній складці ліворуч, в скроневій області ліворуч, на підборідді ліворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи ліворуч, на червоній каймі верхньої губи ліворуч, в проекції гайморової пазухи ліворуч; садна на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч; синця з садном на його тілі по задній поверхні лівого променево-п`ясного суглобу з переходом на тильну поверхню лівої кисті на проекцію 2-4 п`ясних кісток.

За своїм характером, виявлені тілесні ушкодження в області верхньої та нижньої губи, підборіддя, скроневої області ліворуч та лівої верхньої кінцівки, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі: п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден, забійної рани та синця в лобній області ліворуч в проекції лівої брови, в обох параорбітальних областях та носу, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день), на підставі п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Окрім цього, 20.11.2023 року вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Даний вирок після набрання законної сили 10.01.2024 року скеровано для виконання до Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, тобто за місцем проживання ОСОБА_8 .

15.01.2024 року ОСОБА_8 ознайомлений працівниками Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. При цьому, ОСОБА_8 , при ознайомленні з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, письмово попереджався про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Того ж дня, працівниками Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_8 вручене направлення на відбування громадських робіт до Комунального підприємства «Молодіжне творче об`єднання» ДМР, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 53. Згідно направлення ОСОБА_8 мав приступити до роботи на визначеному об`єкті з 16.01.2024 року.

Після чого, у ОСОБА_8 виник кримінально-протиправний умисел на ухилення від відбування призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт, а саме, неявки на визначений у направленні об`єкт. Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_8 05.02.2024 року, 06.02.2024 року, 07.02.2024 року, 08.02.2024 року, 09.02.2024, 12.02.2024 року, 13.02.2024 року, 14.02.2024 року, 15.02.2024 року, 16.02.2024 року, 19.02.2024 року, 20.02.2024 року, 21.02.2024 року та 22.02.2024 року у КП «МТО» ДМР не з`явився, що підтверджено повідомленнями до Новокодацького PB ФДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області» та табелем виходу на роботу засудженої особи до громадських робіт за лютий 2024 року.

09.02.2024 року та 23.02.2024 року співробітниками пробації було здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_8 , де останній надав письмові пояснення, згідно яких документів на підтвердження поважності причин неявки він не мав і відносно нього застосовано застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України за фактом порушення порядку та умов відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Таким чином, не маючи поважних причин для неявки, ОСОБА_8 умисно допустив більше двох невиходів протягом лютого місяця, а саме - 14: 05.02.2024 року, 06.02.2024 року, 07.02.2024 року, 08.02.2024 року, 09.02.2024 року, 12.02.2024 року, 13.02.2024 року, 14.02.2024 року, 15.02.2024 року, 16.02.2024 року, 19.02.2024 року, 20.02.2024 року, 21.02.2024 року та 22.02.2024 року. Після чого, 23.02.2024 року Новокодацьким PB ФДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області направлено до ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ухилення від відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Станом на 28.02.2024 року залишалось не виконаним 56 годин громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, погодився надати показання щодо обставин викладених в обвинувальних актах, одночасно погодившись на застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України щодо не дослідження обставин, викладених у обвинувальному акті № 0000102 щодо його обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що дійсно, при зазначених в обвинувальних актах обставинах та час вчиняв кримінальні правопорушення. Так, ОСОБА_8 підтвердив, що він 17.12.2023 року у вечірній час, зайшов до кафетерію, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Докучаєва, 33, того ж дня до кафетерію також прийшов його знайомий ОСОБА_7 , який почав розпивати алкогольні напої, після чого пішов з кафе. Через короткий час того ж дня, тобто 17.12.2023 року, ОСОБА_7 повернувся до кафе, та почав вести себе нестримано, грубити, ображати працівниць кафе, після чого обвинувачений зробив йому зауваження, на що потерпілий почав висловлюватися нецензурною лайкою на його адресу, після він з потерпілим вийшов на вулицю, де потерпілий перебував навпроти нього, та в цей час обвинувачений ОСОБА_8 своєю правою рукою стиснутою в кулак наніс один удар в область лівого ока потерпілому ОСОБА_7 , внаслідок чого він впав на асфальт та втратив свідомість. Також, обвинувачений підтвердив, що наніс потерпілому ще два удари ногою в область обличчя, доки він лежав на асфальті, після чого приїхала швидка. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 суду пояснив, що він ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт, оскільки у нього не було грошей, щоб приїхати на місце відпрацювання громадських робіт. Пояснив, що він дійсно звертався до органів пробації, був ознайомлений з графіком виконання громадських робіт. Обвинувачений пояснив, що він вже відпрацював повністю 120 годин громадських робіт, а тому попередній вирок виконаний.

Судом, роз`яснені обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 389 КК України (за обвинувальним актом № 0000102), а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.

З урахуванням повного визнання своєї винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думки прокурора та відсутності заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 389 КК України, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України (за обвинувальним актом № 0000800) визнав, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами та поясненнями потерпілого.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що він 17.12.2023 року перебував в приміщенні кафетерію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , однак вільних столів не було та він вийшов на вулицю. На вулиці біля нього стояв раніше знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_9 , який почав агресивно себе поводити. Потерпілий зазначив, що він стояв на нижній сходинці, обличчям до входу в кафе, ОСОБА_3 стояв навпроти нього на останній сходинці, спиною до входу в кафетерій, в цей момент ОСОБА_3 наніс йому правою рукою стиснутою в кулак удар в область лівого ока. Після першого удару потерпілий впав на асфальт та втратив свідомість, а прийшовши до тями, він побачив, що знаходився в лікарні. Потерпілий просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, представник потерпілого зазначив, що щирого каяття у обвинуваченого ОСОБА_3 не було, та просив призначити йому справедливе покарання.

Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наступними письмовими доказами:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.12.2023 року, згідно якого ОСОБА_7 повідомив, що 17.12.2023 року близько 19.30 год., за адресою: м. Дніпро, вул. Докучаєва, біля магазину, ОСОБА_3 завдав йому тілесних ушкоджень;

-висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 4112 від 19.12.2023 року та фото таблицею до нього, згідно якого на основі судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців на обличчі, крововиливу та саден в проекції верхньої та нижньої губи, синця та садна на лівій верхній кінцівці, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі) та частина яких, можливо, з обмеженою напівжорсткою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежений. За своїм характером, виявлені тілесні ушкодження в області верхньої та нижньої губи, підборіддя, скроневої області ліворуч та лівої верхньої кінцівки, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі пункту 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Також, за даними медичної документації, у нього клінічно встановлені діагнози: «Забійна рана лобу», «Перелом кісток носу», які по ступеню тяжкості будуть оцінені після закінчення лікування у лікарів хірурга (зняття швів) та отоларинголога з послідуючим наданням оригіналів додаткової медичної документації, рентгенівського знімку кісток носу та повторного огляду обстеженого. На підставі п. 4.13.4 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.12.2023 року та фототаблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_7 у присутності понятих, згідно якого потерпілий показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , який наніс йому один удар рукою стиснутою в кулак, а саме, правою рукою, у область лівого ока. Після одного удару ОСОБА_7 впав на підлогу та втратив свідомість;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.12.2023 року та фототаблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_10 у присутності понятих, згідно якого свідок показав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_3 ;

-висновком експерта судово-медичної експертизи № 4205е від 27.12.2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, згідно якої на основі судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , враховуючи відомі обставини справі, дані медичної документації, дані протоколів проведення слідчих експериментів. Так, згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 4112 від 19.12.2023 року та при огляді, у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна - в лобній області ліворуч з переходом на проекцію лівої брови; забійної рани - в проекції лівої брови; двох синців - на верхній та нижній повіках правого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч, на верхній та нижній повіках лівого ока з переходом на проекцію гайморової пазухи ліворуч; не менше 13-ти саден - на спинці носу ліворуч, на кінчику носу ліворуч, на лівому крилі носу, на лівій щоці паралельно носо-губній складці ліворуч, в скроневій області ліворуч, на підборідді ліворуч, на шкірі над червоною каймою верхньої губи ліворуч, на червоній каймі верхньої губи ліворуч, в проекції гайморової пазухи ліворуч; двох крововиливів - на шкірі над червоною каймою верхньої губи ліворуч з переходом на червону кайму та слизову оболонку відповідно, на червоній каймі нижньої губи ліворуч з переходом на слизову оболонку відповідно; садна - на слизовій болонці верхньої губи ліворуч; синця з садном на його тлі - по задній поверхні лівого променево-п`ясного суглобу з переходом на тильну поверхню лівої кисті на проекцію 2-4 п`ясних кісток. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі) та частина яких, можливо, з обмеженою напівжорсткою контактуючою поверхнею. За своїм характером, виявлені тілесні ушкодження в області верхньої та нижньої губи, підборіддя, скроневої області ліворуч та лівої верхньої кінцівки, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: п. 2.3.5. „Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден, забійної рани та синця в лобній області ліворуч в проекції лівої брови, в обох параорбітальних областях та носу, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можна лише вказати, що вони могли утворитися від не менш як трьох механічних дій тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі) та частина яких, можливо, з обмеженою напівжорсткою контактуючою поверхнею. Враховуючи характер, локалізацію (тілесні ушкодження розташовані по різним анатомічним лініям та областям) та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можна вказати, що вони є не характерними для спричинення їх при одномоментному падінні з висоти власного зросту. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у КНП «МКЛ №16»ДМР, тобто можливо і в термін, на який вказує обстежений та дізнавач у постанові. Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_7 в області обличчя зліва (ліве око) не суперечить механізму їх утворення, на який вказує останній в ході проведення слідчого експерименту за його участю. Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 в області обличчя не суперечить механізму їх утворення, на який вказує свідок ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту за його участю.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення, та вважає, що вина ОСОБА_3 , в скоєних кримінальних правопорушеннях знайшла своє повне підтвердження.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_8 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у:

-заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, правильно кваліфіковано за ч. 2 ст.125 КК України;

-ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 389 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його повне визнання своєї вини.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_8 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України, характер та ступінь тяжкості вчинених ним діянь, які відноситься до категорії кримінальних проступків, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на день ухвалення вироку повністю відбув покарання за попереднім вироком, тобто покарання у вигляді

100 годин громадських робіт виконав. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується з посереднього боку, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, перед потерпілим ОСОБА_7 вибачився.

Під час вирішення питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, не можуть бути застосовані.

Так, для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим "після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання" за попереднім вироком;

- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Встановлено, що на момент вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді громадських робіт, яке на час ухвалення даного вироку вже відбуте повністю, що підтверджується довідкою Новокодацького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 12.08.2024 року про зняття ОСОБА_8 з обліку у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання.

Так, виконанням в повному обсязі громадських робіт, призначених за попереднім вироком, до постановлення даного вироку вже повністю вичерпується виконання цього кримінального покарання як відповідна стадія реалізації кримінальної відповідальності. А тому, повторне його призначення за правилами ст. 71 КК України суперечитиме не лише загальним засадам призначення покарання (ст. 65 КК), але й положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й ст. 19 КПК України, якими гарантовано право особи не бути покараним двічі за одне і те саме правопорушення.

Дана практика повністю узгоджується з практикою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (Постанова від 06 грудня 2021 року по справі N 243/7758/20, провадження N 51-113кмо21).

А тому, з огляду на вищевикладене, із урахуванням обставин вчинення кримінальних проступків, даних про особу обвинуваченого, наявності обставини, що пом`якшує його покарання, та обставин, що обтяжують його покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі, в межах санкцій статей, за якими кваліфіковано його дії, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари за вчинене, а й буде слугувати для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Цивільний позов у кримінальному провадженні повернутий цивільному позивачу разом з додатками.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.125, ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 1 (одного) року 2 (двох) місяців обмеження волі.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк на три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, якими було визнано:

-копія матеріалів особової справи відносно ОСОБА_3 на 33 аркушах, що зберігається при матеріалах кримінального провадження продовжити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Вручити учасникам судового провадження повний текст вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1