провадження № 3-зв/824/16/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Приходьку К.П. у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого адвокатом

визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. ст.124, 122-4 КУпАП, - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 04 березня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просив: визнати причини пропуску строків на апеляційне оскарження постанови від 06 березня 2024 року поважними, поновити такі строки, відкрити апеляційне провадження та призначити справу до розгляду в апеляційному суді; повторно дослідити усі матеріали справи; викликати та допитати свідків; скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року, визнати невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП і закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 13 березня 2025 року справу призначено до розгляду судді-доповідачу Приходьку К.П.

У судовому засіданні 07 квітня 2025 року на стадії вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення апелянт ОСОБА_1 заявив усний відвід судді Приходьку К.П., який обґрунтував наступним.

Вирішуючи клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження, суддя заслухав думку представника ОСОБА_2 - Борисенка О.В. та позбавив апелянта права дати пояснення. Так, апелянт вважає, що потерпілим у справі є власниця іншого автомобіля учасника ДТП - ОСОБА_3 . У свою чергу, ОСОБА_2 не є власником автомобіля, а просто керував ним, а тому не є потерпілим, та, відповідно, не є учасником справи про адміністративне правопорушення та суд не мав права з`ясовувати думку його представника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 квітня 2025 року розгляд заяви про відвід визначено головуючому судді Березовенко Р.В.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про відвід судді Приходька К.П. від розгляду справи №760/19979/23 підтримав та просив задовольнити. Вказав, що дії судді Приходька К.П. під час розгляду справи викликали у нього сумніви у компетентності судді та його об`єктивності. Суддя на його думку був упередженим по відношенню до нього, чим втратив довіру у безсторонності розгляду справи. Зазначав, що підставами для відводу є п.4 ч.1 ст. 75 КПК України у зв`язку з порушенням суддею Бангалорських принципів поведінки судді, зокрема п 6.

Заслухавши думку учасника справи, який з`явився у судове засідання, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід).

Між тим, Рада суддів України в п. 4 рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11, необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року, провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Унаслідок цього, відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, найбільш близьким до адміністративно-деліктних правовідносин є кримінальне процесуальне законодавство, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №263/10894/2020.

Підстави відводу (самовідводу) судді в кримінальному процесі визначені ст. ст. 75, 76 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України суддя, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Отже, законом визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді.

Зі змісту заяви про відвід встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності посилається на інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді Приходька К.П.

Для задоволення заяви про відвід з наведених заявником підстав, на думку суду, необхідно доведення існування обставин, які об`єктивно можуть вказувати на реальну можливу упередженість, оскільки поняття «обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді» є оціночним та не містить конкретних елементів, які надавали би можливості чітко визначити межі та підстави такої оцінки.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді.

У рішенні у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року Європейський суд з прав людини з посиланням на усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд вказує, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

При цьому, учинення процесуальних дій, як і організації суддею судових засідань не може утворювати підстав для висновку щодо упередженого ставлення судді через різницю в підході та засобах сторін в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості відповідно до вимог ст. 22 КПК України.

Вивчаючи наведені в заяві обставини, судом не встановлено, що суддя Приходько К.П. не діяв у межах та спосіб визначений КУпАП.

Зокрема, заяву про вступ у справу в якості потерпілого ОСОБА_2 подав 26 вересня 2023 року, під час розгляду справи судом першої інстанції та був учасником провадження у справі про адміністративне правопорушення, тобто статус ОСОБА_2 як потерпілого у даній адміністративній справі було визначено судом першої інстанції. Апеляційний суд на виконання вимог КУпАП та в передбаченому порядку викликав у судове засідання всіх учасників провадження у справі про адміністративне правопорушення, які були задіяні у суді першої інстанції. Поряд з цим, на стадії вирішення клопотань, в тому числі і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд з`ясовує думку всіх учасників справи, які з`явилися у судове засідання та не досліджує питання належності залучених місцевим судом учасників справи про адміністративне правопорушення.

Суд виходить з того, що сторона вправі не погоджуватись із прийнятими процесуальними рішеннями, однак така позиція не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості дій судді під час розгляду справи.

Враховуючи наведене, беручи до уваги вичерпний перелік підстав для заявлення відводу судді, невстановлення обставин за яких суддя Приходько К.П. підлягає обов`язковому відводу, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Київського апеляційного суду Приходька К.П. від розгляду справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Приходьку К.П. у справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2025 року.

Суддя: Р.В. Березовенко