ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/91/25 Справа № 243/2656/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Кривий Ріг

23 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000170 за ч. 3 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_8 , за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Бухни Погребищенського району Вінницької області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, інваліда ІІІ групи по загальному захворюванню, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано невинуватим у висунутому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 286 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із не доведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

У вироку суду І інстанції зазначено, що Згідно до обвинувального акту від 25 березня 2016 року ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 25 квітня 2011 року, приблизно о 14.00год., у світлий час доби, він керуючи належним ОСОБА_10 технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33023 ПБСПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджої частині автодороги напрямком «Київ-Харків-Довжанське» з боку м. Харків у напрямку м. Слов`янськ Донецької області, де в районі 655км + 400 метрів вказаної автодороги у Слов`янському районі Донецької області, грубо порушуючи вимоги п.2.3«б», п.10.1, п.11.1 та п.11.2 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п. 2.3(б) - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.11.1 - Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними;

п.11.2 - Нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини;

діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість і легковажно розраховуючи, що з наявними у нього навичками керування вказаного транспортного засобу, він зможе запобігти настанню дорожньо-транспортної події, належним чином не переконався в безпеці своїх дій, і що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не передбачаючи можливості зіткнення з іншим транспортним засобом, що рухались по зустрічній для нього смузі руху, тобто, настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, не врахував дорожню ситуацію, дорожню обстановку, стан транспортного засобу, його габарити та розташування його на проїжджої частині, при необмеженій видимості в напрямку свого руху, при відсутності перешкод технічного характеру, пересік горизонтальну дорожню розмітку, визначену п.34(1.1) Правил дорожнього руху України, згідно якого: п.34.(1.1.) Дорожня розмітка: - 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей, та виїхав на зустрічну смугу руху, де лівою передньою частиною керованого ним автомобіля, вчинив зіткнення з лівою передньою частиною автомобіля марки «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по проїжджій частині у зустрічному напрямку, в салоні якого у якості пасажирів знаходилися його дружина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня донька - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події водію ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді подряпин обличчя, синця грудної клітки, множинних саден грудної клітки і живота, забито-рваних ран областей колінних суглобів, закритого перелому кісток правого передпліччя, тупої травми грудної клітини, а саме: переломів 1,2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер справа, з пошкодженням пристінної плеври і правостороннім гаматораксом 200мл. крові, переломів 3,4,5,6,7-го ребер зліва з пошкодженням пристінної плеври і гемотораксом 200мл., розривів легенів, розривів печінки, розриву селезінки, гемоперитонеум 100мл. крові, забиття середостіння, забиття серця, переломів 1 і 2-го грудних хребців, закритої черепно-мозкової травми: субдурального (20мл.) і субарахноідального крововиливу, ускладненої шоком, які відносяться у своїй сукупності стосовно живої людини до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від отримання, яких ОСОБА_11 загинув на місці події.

Причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа травма грудної клітини, а саме: переломи 1,2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер справа, з пошкодженням пристінної плеври і правостороннім гаматораксом 200 мл крові, переломи 3,4,5,6,7-го ребер зліва з пошкодженням пристінної плеври і гемотораксом 200мл, розриви легенів, розриви печінки, розрив селезінки, гемоперитонеум 100мл. крові, забій середостіння, забій серця, перелом 1 і 2-го грудних хребців, закрита черепно-мозкова травма: субдуральное (20 мл.) і субарахноідальний крововилив, ускладнена шоком.

В результаті даної ДТП пасажиру автомобіля під керуванням водія ОСОБА_11 його дружині - ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки: забиття середостіння, забою серця, забоїв легенів, переломів 2-3-4-5-6-7-8-го ребер зліва без пошкодження пристінною плеври, перелому лівої ключиці, забиття в області біфуркації нижнього відділу аорти з обширним крововиливом, синці грудної клітки, які відносяться у своїй сукупності стосовно живої людини до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від отримання яких ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у реанімаційному відділенні міської лікарні ім. Леніна м. Слов`янська Донецькій області.

Причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа травма грудної клітки: забиття середостіння, забій серця, забої легенів, переломи 2-3-4-5-6-7-8-го ребер зліва без пошкодження пристінною плеври, перелом лівої ключиці, забиття в області біфуркації нижнього відділу аорти з обширним крововиливом.

Крім того, в результаті даної ДТП пасажиру автомобіля під керуванням водія ОСОБА_11 його малолітній доньки - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сочетанної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми: забиття головного мозку тяжкого ступеня (полушарно-стовбурова форма) субдурального крововиливу (10мл. крові), субарахноідального травматичного крововиливу, тупої травми живота, розриву селезінки, розриву селезінкового кута ободової кишки, гимоперитонеума, закритого чрезмищелкового перелому лівої плечової кістки, травматичного шоку 1 ступеня, які відносяться у своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Сторона обвинувачення вважає, що допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.п.10.1, 11.1, 11.2 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення малолітній потерпілій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тяжких тілесних ушкоджень та заподіянні смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть кількох осіб та тяжкі тілесні ушкодження іншому потерпілому.

В судовому засіданні 25.03.2021 року прокурор представив суду оновлений обвинувальний акт, який на думку прокурора збільшує обсяг обвинувачення виходячи з того, що під час розгляду кримінального провадження на думку прокурора було доведено, що у ОСОБА_8 наявне захворювання - гіпертонічна хвороба II ст., яке відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №299 від 24.12.1999р. входить до Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «С» та «В» та яке носить хронічний характер та виникло до подій 25.04.2011р., про тощо, про наявність зазначених хвороб ОСОБА_8 був обізнаний до події 25.04.2011року.

Представив суду обвинувальний акт наступного змісту:

25.04.2011 р., приблизно о 14.00 годині водій ОСОБА_8 , перебуваючи у хворобливому стані, маючи захворювання - гіпертонічну хворобу II ст., що відповідно до п. 25 Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, затвердженого наказом МОЗ України №299 від 24 грудня 1999 року, є протипоказаними для водіння транспортними засобами категорії «В» та «С», достовірно знаючи про існування у нього захворювання - гіпертонічної хвороби IIст., у порушення вимог п.2.9«б» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого:

2.9.Водієві забороняється:

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

керуючи належним на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33023 ПБСПГ», реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснював рух по проїзній частині автодороги напрямом «Київ-Харків-Довжанське» з боку м. Харків у напрямку м. Слов`янськ, де в районі 655 км + 400 метрів вказаної автодороги у Слов`янському районі, Донецької області, грубо порушуючи вимоги п.2.9«б», п.10.1, п.11.1 та п.11.2 Правил дорожнього руху України.

Діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, і легковажно розраховуючи, що за наявними у нього навичками керування вказаного транспортного засобу, він зможе запобігти настанню дорожньо-транспортної події, належним чином не переконався в безпеці своїх дій, і що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не передбачаючи можливості зіткнення з іншими транспортними засобами, що рухались по зустрічній для нього смузі руху, тобто настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не врахував дорожню ситуацію, дорожню обстановку, стан транспортного засобу, його габарити та розташування його на проїжджої частині, при необмеженій видимості в напрямку свого руху, при відсутність перешкод технічного характеру, пересік горизонтальну дорожню розмітку, визначену п.34(1.1) Правил дорожнього руху, та виїхав на зустрічну смугу руху, де лівою передньою частиною керованого ним автомобіля, вчинив зіткнення з лівою передньою частиною автомобіля марки «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по проїжджій частині у зустрічному напрямку, в салоні якого у якості пасажирів знаходилися його дружина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня донька - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події водію ОСОБА_11 , та пасажирам ОСОБА_12 , та малолітньої ОСОБА_13 були спричинені вище зазначені тілесні ушкодження.

На думку прокурора допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.п.2.9«б», 10.1, 11.1, 11.2 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення малолітній потерпілій ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, та заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_9 подана апеляційна скарга, в якій вона просить вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; цивільні позови прокурора задовольнити, а також покласти на обвинуваченого витрати за проведення експертиз, а саме: транспортно-трасологічна та експертиза технічного стану - 1240,00 грн., автотехнічна експертиза - 515,00 грн. Зазначає, що судом І інстанції при ухваленні виправдувального вироку, не взято до уваги, що з висновків експертів та медичної документації вбачається, що ОСОБА_8 ще з 2004 року було достовірно відомо про наявність у нього захворювання гіпертонічна хвороба II ст., яке носить хронічний характер та виникло до подій 25.04.2011 року, яке відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 299 від 24.12.1999 року, входить до Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «С» та «В». Вказує, що водій ОСОБА_8 , знаючи про свою хворобу, а саме - гіпертонічну хворобу 2 ст., яка може супроводжуватись короткочасним потьмаренням чи втратою свідомості, нехтуючи не лише особистою безпекою, а й безпекою інших людей, будучи в хворобливому стані, сів за кермо автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху, та скоїв зіткнення з автомобілем марки Daewoo Sens. Зазначає, що жоден з досліджених у судовому засіданні висновків експертів, не вказав про те, що саме в момент ДТП ОСОБА_8 втратив свідомість, про це вказали і експерти під час судового допиту, пояснивши, що однозначно вказати, чи мала місце втрата свідомості, вони не можуть.

На думку прокурора, твердження обвинуваченого про те, що він до моменту настання дорожньої пригоди не був обізнаний про наявність у нього хвороби і, що він дізнався про свій діагноз після проведення експертиз, спростовується висновками експертиз, експерти яких ретельно досліджували медичну документацію, та безпосередньо медичними картками, які містяться в матеріалах справи, а саме в амбулаторній картці Міської лікарні № 3 (без номеру) вказано про те, що в ній мається виписка з історії хвороби № 628, з якої видно, що ОСОБА_8 14.10.2004 року перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні міської лікарні ім. Леніна в м. Слов`янськ з діагнозом «Эссенциальная гипертензия 2 ст., выраженная форма, прогрессирующее течение». Близько 4 років турбують головні болі, при вимірі артеріального тиску виявлені високі показники. Лікувався амбулаторно, приймав «Тенорік», «Дірітон», зниження тиску не спостерігалось. В амбулаторній картці Міської лікарні № 3 (без номеру) на ім`я ОСОБА_8 видно, що 17.05.2005 року викликав лікаря: скарги на головні болі, періодичні болі в області серця. Діагноз: «Гіпетронічна хвороба ІІ ст. Криз». Призначено лікування. 16.02.2007 року огляд, періодичне підвищення артеріального тиску. Діагноз: «Гіпетронічна хвороба ІІ ст.». Прокурор вважає, що вказане свідчить про те, що ОСОБА_8 не лише був обізнаний про свої хвороби, але й тривалий час лікувався від них.

Таким чином, прокурор вважає, що висновки суду щодо недоведеності вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, а самі висновки суду викладені у вироку є суперечливими та непослідовними, їх аналіз свідчить про необ`єктивну, упереджену позицію суду, спрямовану на виправдування обвинуваченого, а необґрунтованість судового рішення обумовила істотне порушення кримінального процесуального закону, яке виразилось в ігноруванні судом вимог ст. 91 КПК України в частині оцінки доказів на основі всебічного, повного та об`єктивного розгляду усіх обставин справи в їх сукупності.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілих - адвокат ОСОБА_7 просить вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; цивільні позови потерпілих задовольнити. Доводи апеляційної скарги представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора.

На апеляційну скаргу прокурора від захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких захисник зазначає про законність та обґрунтованість прийнятого рішення судом І інстанції, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду І інстанції - без змін.

Потерпілі повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання приймати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Відповідно до ч. 3 вказаної статті з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в судовому засіданні І інстанції свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та суду пояснив, що 25 квітня 2011 року, приблизно о 14.00 год., він керував технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33023 ПБСПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїжджої частині автодороги напрямком «Київ-Харків-Довжанське» з боку м. Харків у напрямку м. Слов`янська Донецької області, біля населеного пункту Долинське він втратив свідомість внаслідок чого, втратив керування автомобілем, й прийшов до тями він вже після удару об автомобіль в наслідок його зіткнення з автомобілем «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 . До втрати свідомості він почував себе добре і чому втратив свідомість пояснити не може. Вважає, що не порушував правил дорожнього руху, а ДТП відбулося внаслідок нещасного випадку та втрати свідомості. Крім того, суду пояснив, що ніколи не знав про те, що у нього існують будь які обмеження на керування транспортними засобами, оскільки регулярно і своєчасно проходив медичні обстеження і ніякої заборони від лікарів на керування транспортним засобами не отримував. Про наявності у нього - гіпертонічної хвороби II ступеню він дізнався тільки з висновків судово-медичних експертів при ознайомленні з матеріалами справи.

Суд І інстанції, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_14 , дійшов до висновку, що представлені прокурором докази не можуть бути достовірним доказом в підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 знав про наявність у нього захворювання, внаслідок якого, він не може бути допущений до керування транспортним засобом, оскільки медичні експертизи були проведені вже після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.04.2011 року, безпосередньо не вказують на порушення ОСОБА_8 п.п. 2.9. «б» правил дорожнього руху України.

Також, суд І інстанції у своєму вироку зазначив, що висновки експертів, які були досліджені у судовому засіданні, надають суду можливість визначитись та прийти до єдиного правильного висновку, що ОСОБА_8 під час ДТП, яка відбулась 25.04.2011 року втратив свідомість та не віддавав звіт своїм діям.

Разом з цим, колегія суддів, дослідивши докази по справі, вважає, що суд І інстанції дійшов до передчасного висновку про недоведеність в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочині, підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення (п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Так, оскаржуваний вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційним судом встановлено, що25.04.2011р., приблизно о 14.00 годині водій ОСОБА_8 , перебуваючи у хворобливому стані, маючи захворювання - гіпертонічну хворобу II ст., що відповідно до п.25 Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, затвердженого наказом МОЗ України № 299 від 24 грудня 1999 року, є протипоказаними для водіння транспортними засобами категорії «В» та «С», достовірно знаючи про існування у нього захворювання - гіпертонічної хвороби IIст., у порушення вимог п. 2.9 «б» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу, керуючи належним на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33023 ПБСПГ», реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснював рух по проїзній частині автодороги напрямом «Київ-Харків-Довжанське» з боку м. Харків у напрямку м. Слов`янськ, де в районі 655 км + 400 метрів вказаної автодороги у Слов`янському районі, Донецької області, грубо порушуючи вимоги п.2.9«б», п.10.1, п.11.1 та п.11.2 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п.2.9. «б» водієві забороняється:

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

п. 2.3(б) - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.11.1 - Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними;

п.11.2 - Нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини;

Діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, і легковажно розраховуючи, що за наявними у нього навичками керування вказаного транспортного засобу, він зможе запобігти настанню дорожньо-транспортної події, належним чином не переконався в безпеці своїх дій, і що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не передбачаючи можливості зіткнення з іншими транспортними засобами, що рухались по зустрічній для нього смузі руху, тобто настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не врахував дорожню ситуацію, дорожню обстановку, стан транспортного засобу, його габарити та розташування його на проїжджої частині, при необмеженій видимості в напрямку свого руху, при відсутність перешкод технічного характеру, пересік горизонтальну дорожню розмітку, визначену п.34(1.1) Правил дорожнього руху, та виїхав на зустрічну смугу руху, де лівою передньою частиною керованого ним автомобіля, вчинив зіткнення з лівою передньою частиною автомобіля марки «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по проїжджій частині у зустрічному напрямку, в салоні якого у якості пасажирів знаходилися його дружина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня донька - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події водію ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді подряпин обличчя, синця грудної клітки, множинних саден грудної клітки і живота, забито-рваних ран областей колінних суглобів, закритого перелому кісток правого передпліччя, тупої травми грудної клітини, а саме: переломів 1,2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер справа, з пошкодженням пристінної плеври і правостороннім гаматораксом 200мл. крові, переломів 3,4,5,6,7-го ребер зліва з пошкодженням пристінної плеври і гемотораксом 200мл., розривів легенів, розривів печінки, розриву селезінки, гемоперитонеум 100мл. крові, забиття середостіння, забиття серця, переломів 1 і 2-го грудних хребців, закритої черепно-мозкової травми: субдурального (20мл.) і субарахноідального крововиливу, ускладненої шоком, які відносяться у своїй сукупності стосовно живої людини до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від отримання, яких ОСОБА_11 загинув на місці події.

Причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа травма грудної клітини, а саме: переломи 1,2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер справа, з пошкодженням пристінної плеври і правостороннім гаматораксом 200 мл крові, переломи 3,4,5,6,7-го ребер зліва з пошкодженням пристінної плеври і гемотораксом 200мл, розриви легенів, розриви печінки, розрив селезінки, гемоперитонеум 100мл. крові, забій середостіння, забій серця, перелом 1 і 2-го грудних хребців, закрита черепно-мозкова травма: субдуральное (20 мл.) і субарахноідальний крововилив, ускладнена шоком.

В результаті даної ДТП пасажиру автомобіля під керуванням водія ОСОБА_11 його дружині - ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки: забиття середостіння, забою серця, забоїв легенів, переломів 2-3-4-5-6-7-8-го ребер зліва без пошкодження пристінною плеври, перелому лівої ключиці, забиття в області біфуркації нижнього відділу аорти з обширним крововиливом, синці грудної клітки, які відносяться у своїй сукупності стосовно живої людини до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від отримання яких ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у реанімаційному відділенні міської лікарні ім. Леніна м. Слов`янська Донецькій області.

Причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа травма грудної клітки: забиття середостіння, забій серця, забої легенів, переломи 2-3-4-5-6-7-8-го ребер зліва без пошкодження пристінною плеври, перелом лівої ключиці, забиття в області біфуркації нижнього відділу аорти з обширним крововиливом.

Крім того, в результаті даної ДТП пасажиру автомобіля під керуванням водія ОСОБА_11 його малолітній доньки - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сочетанної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми: забиття головного мозку тяжкого ступеня (полушарно-стовбурова форма) субдурального крововиливу (10мл. крові), субарахноідального травматичного крововиливу, тупої травми живота, розриву селезінки, розриву селезінкового кута ободової кишки, гимоперитонеума, закритого чрезмищелкового перелому лівої плечової кістки, травматичного шоку 1 ступеня, які відносяться у своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Колегія суддів вважає, що допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.п. 2.9 «б», 10.1, 11.1, 11.2 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення малолітній потерпілій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тяжких тілесних ушкоджень та заподіянні смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_8 , в судовому засіданні суду І інстанції та апеляційної інстанцій свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та суду пояснив, що 25 квітня 2011 року, приблизно о 14.00 год., він керував технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33023 ПБСПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїжджої частині автодороги напрямком «Київ-Харків-Довжанське» з боку м. Харків у напрямку м. Слов`янська Донецької області, біля населеного пункту Долинське він втратив свідомість внаслідок чого, втратив керування автомобілем, й прийшов до тями він вже після удару об автомобіль в наслідок його зіткнення з автомобілем «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 . До втрати свідомості він почував себе добре і чому втратив свідомість пояснити не може. Вважає, що не порушував правил дорожнього руху, а ДТП відбулося внаслідок нещасного випадку та втрати свідомості. Крім того, суду пояснив, що ніколи не знав про те, що у нього існують будь які обмеження на керування транспортними засобами, оскільки регулярно і своєчасно проходив медичні обстеження і ніякої заборони від лікарів на керування транспортним засобами не отримував. Про наявності у нього - гіпертонічної хвороби II ступеню він дізнався тільки з висновків судово-медичних експертів при ознайомленні з матеріалами справи. Просив залишити вирок суду І інстанції без змін.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у скоєні ДТП, його вина повністю доведена матеріалами кримінального провадження, які узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Колегія суддів зазначає, що сам факт скоєння ДТП ОСОБА_8 та стороною захисту не заперечувався, так само, як і не заперечувався факт того, що саме ОСОБА_8 був за кермом. Суд І інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_14 , дійшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 не знав про наявність у нього захворювання, внаслідок якого, він не може бути допущений до керування транспортним засобом, оскільки медичні експертизи були проведені вже після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.04.2011 року, безпосередньо не вказують на порушення ОСОБА_8 п.п. 2.9. «б» правил дорожнього руху України, а також, суд І інстанції у своєму вироку зазначив, що висновки експертів, які були досліджені у судовому засіданні, надають суду можливість визначитись та прийти до єдиного правильного висновку, що ОСОБА_8 під час ДТП, яка відбулась 25.04.2011 року, втратив свідомість та не віддавав звіт своїм діям.

На думку колегії суддів провина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушення повністю підтверджується наявними у справі доказами.

Так, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.04.2011 року, зі схемами та фото-таблицями до нього, документально зафіксовані розташування дорожньо-транспортних засобів, погодні умови, розташування предметів та слідова інформація, яка відбувалася на місці ДТП.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 9 до акту судово-медичного обстеження трупа № 432 від 18.06.2011 року, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді подряпин обличчя, синця грудної клітки, множинних саден грудної клітки і живота, забито-рваних ран областей колінних суглобів, закритого перелому кісток правого передпліччя, тупої травми грудної клітини, а саме: переломів 1,2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер справа, з пошкодженням пристінної плеври і правостороннім гаматораксом 200мл. крові, переломів 3,4,5,6,7-го ребер зліва з пошкодженням пристінної плеври і гемотораксом 200мл., розривів легенів, розривів печінки, розриву селезінки, гемоперитонеум 100мл. крові, забиття середостіння, забиття серця, переломів 1 і 2-го грудних хребців, закритої черепно-мозкової травми: субдурального (20мл.) і субарахноідального крововиливу. Причиною смерті ОСОБА_11 стала поєднана травма тіла: тупа травма грудної клітини, а саме: переломи 1,2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер справа, з пошкодженням пристінної плеври і правостороннім гаматораксом 200мл. крові, переломи 3,4,5,6,7-го ребер зліва з пошкодженням пристінної плеври і гемотораксом 200мл., розриви легенів, розриви печінки, розрив селезінки, гемоперитонеум 100мл. крові, забій середостіння, забій серця, перелом 1 і 2-го грудних хребців, закрита черепно-мозкова травма: субдуральное (20мл.) і субарахноідальний крововилив, ускладнена шоком. Виявлені тілесні ушкодження виникли незадовго до смерті від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, а також розбите лобове скло, можливо при ДТП, яка мала місце в зазначений термін, при зіткненні легкового автомобіля, в якому потерпілий перебував в якості водія, з вантажним автомобілем, мають прямий зв`язок з настанням смерті і за ступенем тяжкості, стосовно живої людини, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечним для життя. На момент смерті ОСОБА_11 був тверезим.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 8 до акту судово-медичного обстеження трупа № 456 від 08.07.2011 року, при дослідженні трупу ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки: забиття середостіння, забою серця, забоїв легенів, переломів 2-3-4-5-6-7-8-го ребер зліва без пошкодження пристінною плеври, перелому лівої ключиці, забиття в області біфуркації нижнього відділу аорти з обширним крововиливом, синці грудної клітки, які відносяться у своїй сукупності стосовно живої людини до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа травма грудної клітки: забиття середостіння, забій серця, забої легенів, переломи 2-3-4-5-6-7-8-го ребер зліва без пошкодження пристінною плеври, перелом лівої ключиці, забиття в області біфуркації нижнього відділу аорти з обширним крововиливом.

Відповідно до висновку експерта № 313 від 26.05.2011 року, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми: забиття головного мозку тяжкого ступеня (полушарно-стовбурова форма) субдурального крововиливу (10мл крові), субарахноідального травматичного крововиливу, тупої травми живота, розриву селезінки, розриву селезінкового кута ободової кишки, гимоперитонеума, закритого чрезмищелкового перелому лівої плечової кістки, травматичного шоку 1 ступеня, які відносяться у своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

З висновку комплексної експертизи технічного стану транспортного засобу і транспортно - трасологічної експертизи № 19/1 від 16.05.2011 року, вбачається, що рульове управління, гальмівна система, ходова частина, вузли та агрегати автомобіля «ГАЗ-33023» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент події знаходились у працездатному стані і будь-яких несправностей, які могли сприяти мимовільній втраті курсової стійкості автомобіля, не виявлено. Контактування даних транспортних засобів відбулось між передньою лівою частиною автомобіля «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 і передньою лівою частиною автомобіля «ГАЗ-33023» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Транспортні засоби в первісний момент контактування рухались у зустрічному напрямку і розташовувались таким чином, що кут між їх поздовжніми осями складав приблизно 162 градуси (з похибкою ±5 градусів), при цьому, кут між поздовжньою віссю автомобіля «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 і осевою лінією проїжджої частини шляху Київ-Харків-Довжанське, складав приблизно 2,5 градуси, а кут між поздовжньою віссю автомобіля «ГАЗ-33023» реєстраційний номер НОМЕР_1 та осевою лінією проїжджої частини шляху «Київ-Харків-Довжанське», складав приблизно 17,5 (з похибкою ±5 градусів).

З висновку авто-технічної експертизи № 20/1 від 16.05.2011 року вбачається, що в умовах даної ДТП, швидкість руху автомобіля «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , погашена гальмуванням, визначається рівною приблизно 55?58 км/год. Отримане розрахунковим шляхом значення швидкості руху автомобіля DAEWOO SENS, реєстраційний номер НОМЕР_2 є мінімальним. В даній дорожній події водій автомобіля «ГАЗ-33023» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , враховуючи вказівку дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна смуга) Додаток 2 ПДР України, яку заборонено перетинати, мав керуватись вимогами п.п.11.1, 11.2 та п.10.1 ПДР України, тобто він був повинен вести керований ним автомобіль як можна правіше до проїзної частини дороги, не допускаючи при цьому виїзду на смугу зустрічного руху. В умовах даної ДТП в діях водія автомобіля «ГАЗ-33023» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п.п.11.1, 11.2 та п.10.1 ПДР України. З технічної точки зору, в умовах події ДТП, яка розглядається, водій автомобіля «ГАЗ-33023» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 виконуючи вимоги п.п.11.1, 11.2 та п.10.1ПДР України, мав можливість запобігти даного зіткнення транспортних засобів. В даній дорожній події водій автомобіля «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 мав керуватись вимогами п.12.3 ПДР України, тобто з моменту початку руху автомобіля «ГАЗ-33023» у бік смуги слідування автомобіля «DAEWOO SENS», він був зобов`язаний застосувати гальмування. З технічної точки зору, в умовах події ДТП, яка розглядається, в діях водія автомобіля «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 не вбачається невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України. З технічної точки зору, в даній дорожньо-транспортної пригоді, водій автомобіля «DAEWOO SENS» не мав технічної можливості запобігти даній дорожній пригоді. З технічної точки зору, дії водія «ГАЗ-33023» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , як такі, що не відповідають вимогам п.п.11.1, 11.2 та п.10.1 Правил дорожнього руху України, перебували в причинному зв`язку з ДТП, яка відбулась. З технічної точки зору, будь-яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, в діях водія автомобіля «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 , які б перебували у причинному зв`язку з ДТП, яка відбулась, не вбачається.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 343 від 08.07.2011 року, у ОСОБА_8 мають місце наступні захворювання: «Гіпертончна хвороба ІІ ст. Змішана енцефалопатія - резідуальна з наявністю ретроцеребелярной кісти у задній черепній ямі і дісцикуляторна (гіпертонічна) з деколорацією дисків зорових нервів зі змінами біоелектричної активності мозку». Зазначені захворювання, враховуючи їх прояви, мають тривалий характер.

Висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи № 24-КЭ/2012г./пп від 05.04.2012 року, відповідно до якого на підставі даних повторної комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінальної справи № 81-11-03 за фактом ДТП за участю ОСОБА_8 , з урахуванням даних з представленої медичної документації, результатів проведеного консультативного огляду і у відповідь на поставлені питання, комісія експертів приходить до висновків: що у ОСОБА_8 , мають місце такі захворювання: ішемічна хвороба серця, нестабільна стенокардія, постінфарктний кардіосклероз, недостатність кровообігу 1; гіпертонічна хвороба 2 ст.; змішана енцефалопатія - резидуальная і дисциркуляторна (гіпертонічна) з наявністю арахноідальної ретроцеребеллярної кісти задньої черепної ямки з лікворно-гіпертензійним і вестибуло-атактічним синдромами. Зазначені захворювання носять хронічний характер і виникли до подій 25.04.2011 року Об`єктивних судово-медичних даних, що вказують на те, що на момент подій 25.04.2011р. у ОСОБА_8 мала місце саме втрата або тимчасове відключення свідомості, немає. Однак, з огляду на обсяг і локалізацію ретроцеребеллярної арахноидальної кісти, діагностовано у ОСОБА_8 при комп`ютерно-томографічних досліджень голови 10.05.2011р. (Кістовідного розширення субарахноідального простору розмірами до 3,0x1,9см., розташованого позаду хробака мозочка), що має в даному випадку характер випадкової діагностичної знахідки, експертна комісія не виключає, що дана внутрішньо-мозкова патологія могла викликати у ОСОБА_8 раптовий напад втрати або короткочасного порушення свідомості, в тому числі і під час подій 25.04.2011р. Процеси формування і розвитку кіст головного мозку (об`ємні порожнинні утворення) тривалий час (місяці, роки) можуть протікати приховано, без будь-якої вираженої симптоматики і зовнішніх клінічних проявів. Характер пред`явлених хворим скарг може носити неспецифічний характер, і не бути, в свою чергу, показанням для проведення поглибленого клініко-діагностичного обстеження з застосуванням інструментальних методів, що дозволяють діагностувати вищевказану внутрішньо-мозкову патологію. Зазначений висновок був повністю підтверджений у судовому засіданні експертом ОСОБА_15 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 43 від 22.01.2016 р., ОСОБА_8 на період часу, до якого відноситься правопорушення, у відношенні якого він підозрюється яким-небудь стійким хронічним, тимчасовим хворобливим, недоумством чи іншим психічним розладом (у тому числі судомним нападом чи яким-небудь іншим пароксизмальним станом) не страждав. ОСОБА_8 у даний час яким-небудь стійким хронічним психічним розладом теж не страждає, а виявляє психічне порушення у вигляді Органічного ураження головного мозку (судинно-дисметаболічного ґенезу) з незначно вираженим психоорганічним синдромом (F07.9). ОСОБА_8 на період часу, до якого відноситься правопорушення, у відношенні якого він підозрюється за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 за своїм психічним станом у даний час теж може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_8 у період часу, до якого відноситься правопорушення, у відношенні якого він підозрюється, не виявляв ознак порушення чи втрати свідомості.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 177/13 від 06.04.2015 року, комісія експертів прийшла до таких підсумків. Згідно медичної карти амбулаторного хворого у ОСОБА_8 до події, що сталася 25.04.2011 р. було діагностовано - гіпертонічна хвороба 2 ст. та остеохондроз хребта. Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги №1953 "А", 25.04.2011 р., відразу після події ОСОБА_8 з діагнозом «ІХС(ішемічна хвороба серця), постінфарктний кардіосклероз а/к (атеросклеротичний кардіосклероз) 1-Пст, ГХПст., нестабільна стенокардія» був госпіталізований в кардіологічне відділення Слов`янської міської лікарні ім. Леніна, де проходив стаціонарне лікування та був виписаний 11.05.2011р. з діагнозом: ИБС (ишемическая болезнь сердца). Нестабильная стенокардия без возобновления приступов. Постинфарктный кардиосклероз (м/о 2007г.). Кардиосклероз НІ. Гипертоническая болезнь 2ст. Дисциркуляторная энцефалопатия 2ст., а згідно виписки з історії хвороби №699 з 19.05.2011р. по 02.06.2011р. лікувався в неврологічному відділенні Слов`янської міської лікарні №1 з діагнозом: «Резидуальная и дисциркуляторная энцефалопатия (гипертоническая) с наличием арахноидальной кисты задней черепной ямки, цефалгией, вестибулопатией, рассеянной органической симптоматикой, эписиндромом по анамнезу с единичным пароксизмом по типу абсанса». Враховуючи відсутність в медичній документації до 25.04.2011р. будь-яких відомостей про ішемічну хворобу серця та перенесений інфаркт міокарда (вперше запис про перенесення інфаркту у 2007 р. з`явився в карті виїзду швидкої медичної допомоги №1953 від 25.04.2011р.), відсутність достовірних даних про «рубцьові зміни» на ЕКГ, що була виконана 25.04.2011 року, про зміни скоротливої функції міокарда при проведенні ехокардіографії, характерні для перенесеного інфаркту міокарда, відсутність ознак ішемії при проведені навантажувального тесту, слід вважати постінфарктний кардіосклероз у ОСОБА_8 не підтвердженим об`єктивними даними. Крім того, медична документація ОСОБА_8 не містить даних за те, що гіпертонічна хвороба, діагностована у нього ще з 2004 р. мала кризовий перебіг. Тому комісія вважає що наявні захворювання серцево-судинної системи раптову втрату свідомості викликати не могли. При вивченні рентгенологом комісії Головного бюро МСКТ головного мозку ОСОБА_8 виконаних 10.05.2011р. та 30.03.2012р. "арахноидальная киста задній черепной ямки" об`єктивними даними не підтверджена. На знімках виявлено розширення арахноїдального простору задньої черепної ямки в ділянці медіальних відділів мозочка, що свідчить про наявність у ОСОБА_8 високої потиличної цистерни, яка є варіантом норми (а не патологією), і порушення свідомості не викликає. В медичній документації ОСОБА_8 відсутні дані за втрату свідомості як до події, що сталася 25.04.2011р., так і після вказаної події, а також відсутні дані, які б підтверджували перенесення епісиндрому. Встановити, в якому стані був ОСОБА_8 на момент події, що сталася 25.04.2011р., на підставі наявних даних неможливо, але за станом здоров`я, що відображений в наданій медичній документації протипоказань у ОСОБА_8 до управління транспортними засобами категорії "В" як до події, що сталася 25.04.2011р., так і після вказаної події не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № 461/15 від 25.02.2016 року, комісія експертів прийшла до наступних висновків. Згідно додатково наданої медичної документації ОСОБА_8 за період з 2012-2015 роки він знаходився під наглядом у ендокринолога та невропатолога з діагнозами: «Сахарньй диабет на инсулине, средней тяжести, стадия медикаментозной субкомпенсации...Диабетическая полинейропатия, диабетическая ангиопатия... Гипертоническая болезнь ІІІст. (ОНМК-2004г) степень 3, риск, СН1...Смешанная гапертоническая и дисметоболическая (диабетическая) энцефалопатия П-Шст. с выраженным вестибулоатактическим синдромом». Разом з тим, в наданій медичній документації відсутні об`єктивні дані, які б підтверджували перенесення ОСОБА_8 гострого порушення мозкового кровообігу, і наявність у нього гіпертонічної хвороби IIIст., цукрового діабету та його ускладнень. Отже, в розпорядженні комісії відсутні дані про наявність у ОСОБА_8 захворювань, які могли б бути протипоказанням до управлінням транспортним засобом, викликали "раптовий приступ запаморочення або порушення свідомості", а отже б вказували на те, що на момент вчинення даної ДТП ОСОБА_8 «стало погано і він втратив свідомість» в наданій медичній документації відсутні.

Колегія суддів вважає, що наведені докази в їх сукупності є належними, допустимими, достовірними, які поза розумних сумнівів підтверджують провину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши його покази надані в суді першої та апеляційної інстанції, перевіривши докази по справі, заслухавши думку прокурора, представника потерпілих та захисника, враховуючи обставини справи, вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть кількох осіб та тяжкі тілесні ушкодження іншому потерпілому.

Склад кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286 КК України передбачає:

Основний безпосередній об`єкт це безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а додатковий обов`язків об`єкт - життя і здоров`я особи;

Суб`єкт злочину це осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом;

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки:

а) діяння, б) обстановку, в) наслідки, г) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів. Такі правила встановлені у законах та інших нормативно-правових актах, насамперед Правилах дорожнього руху.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів.

Кримінальна відповідальність за ст.286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

На думку колегії суддів, всі докази, які зібрані у даному кримінальному проваджені, поза розумним сумнівом підтверджують провину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає, що доводи суду І інстанції, що під час керування автомобілем, ОСОБА_16 несподівано втратив свідомість, не є слушними, оскільки, як заявляв сам обвинувачений ОСОБА_16 , він прийшов до тями вже після ДТП, таким чином неможливо стверджувати, що він втратив свідомість перед ДТП, а не під час ДТП, внаслідок зіткнення з автомобілем потерпілих. Його твердження про невинуватість у скоєнні злочину з підстав, що він, нібито, втратив свідомість та не контролював рух свого автомобіля, колегія суддів розцінює як бажання ухилитись від кримінальної відповідальності. В первинних медичних документах, які наявні в матеріалах справи, під час обстеження ОСОБА_8 безпосередньо після ДТП, відсутні відомості, що ДТП сталась через втрату ним свідомості.

Колегія суддів зазначає, що по справі проведено 5 судово-медичних експертиз для встановлення істини у справі, які ретельно перевірені та досліджені апеляційним судом.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд І інстанції вибірково взяв до уваги лише висновки СМЕ: № 343 від 08.07.2011 року, проведеної експертами Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, повторної комісійної судово-медичної експертизи № 24-КЭ/2012г./пп від 05.04.2012 року, проведеної експертами Харківського обласного бюро СМЕ та комісійної судово-медичної експертизи № 08-101/2019 від 30.01.2020, проведеної експертами Харківського обласного бюро СМЕ, які допускають можливість втратиОСОБА_8 свідомості, при наявних в нього захворюваннях, оскільки суд І інстанції, посилаючись на висновки вказаних експертиз, вдався до припущень.

Разом з цим, судом І інстанції безпідставно не взято до уваги висновки судово-медичної експертизи № 461/15 від 25.02.2016 року, проведену Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, в якій працюють більш досвідчені фахівці, з більш високою та різностороннюю кваліфікацією, відповідно до якого в наданій медичній документації відсутні відомості, що на момент вчинення даної ДТП ОСОБА_8 «стало погано і він втратив свідомість», та комісійної судово-медичної експертизи № 177/13 від 06.04.2015 року, відповідно до якого комісія вважає, що наявні захворювання серцево-судинної системи раптову втрату свідомості викликати не могли і порушення свідомості у ОСОБА_8 не викликає. Зазначені експертизи не суперечать один одній, а навпаки - доповнюють одна одну, у зазначених експертизах були перевірені стан здоров`я ОСОБА_8, всі медичні документи, надані обвинуваченим ОСОБА_16 , в яких перелічені всі його захворювання, діагнози лікарів.

Таким чином, суд І інстанції вибірково поклав в основу виправдувального вироку висновки експертиз, не зазначивши чому взяв до уваги висновки певних експертиз та не взяв до уваги висновки інших експертиз.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 ще з 2004 року було достовірно відомо про наявність у нього захворювання гіпертонічна хвороба II ст., яке носить хронічний характер та виникло до подій 25.04.2011 року, яке відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 299 від 24.12.1999 року, входить до Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «С» та «В».

Таким чином, водій ОСОБА_8 , знаючи про свою хворобу, а саме - гіпертонічну хворобу 2 ст., яка може супроводжуватись короткочасним потьмаренням чи втратою свідомості, нехтуючи не лише особистою безпекою, а й безпекою інших людей, будучи в хворобливому стані, сів за кермо автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху, та скоїв зіткнення з автомобілем марки Daewoo Sens. Жоден з досліджених у судовому засіданні висновків експертів, не вказав про те, що саме в момент ДТП ОСОБА_8 втратив свідомість, про це вказали і експерти під час судового допиту, пояснивши, що однозначно вказати, чи мала місце втрата свідомості, вони не можуть.

На думку колегії суддів, твердження обвинуваченого про те, що він до моменту настання дорожньої пригоди не був обізнаний про наявність у нього хвороби і, що він дізнався про свій діагноз після проведення експертиз, спростовується висновками експертиз, експерти яких ретельно досліджували медичну документацію, та безпосередньо медичними картками, які містяться в матеріалах справи, а саме в амбулаторній картці Міської лікарні № 3 (без номеру) вказано про те, що в ній мається виписка з історії хвороби № 628, з якої видно, що ОСОБА_8 14.10.2004 року перебував на лікуванні в кардіологічному відділенні міської лікарні ім. Леніна в м. Слов`янськ з діагнозом «Эссенциальная гипертензия 2 ст., выраженная форма, прогрессирующее течение». Близько 4 років турбують головні болі, при вимірі артеріального тиску виявлені високі показники. Лікувався амбулаторно, приймав «Тенорік», «Дірітон», зниження тиску не спостерігалось. В амбулаторній картці Міської лікарні № 3 (без номеру) на ім`я ОСОБА_8 видно, що 17.05.2005 року викликав лікаря: скарги на головні болі, періодичні болі в області серця. Діагноз: «Гіпетронічна хвороба ІІ ст. Криз». Призначено лікування. 16.02.2007 року огляд, періодичне підвищення артеріального тиску. Діагноз: «Гіпетронічна хвороба ІІ ст.».

Більш того, з медичної картки № 569 Міської лікарні ім. Леніна в м. Слов`янськ вбачається, що в 2007 році переніс інфаркт міокарда, артеріальна гіпертензія більше 10 років, приймає гіпотензивні препарати.

Колегія суддів вважає, що вказане беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_8 не лише був обізнаний про свої хвороби, але й тривалий час лікувався від них, проте, ОСОБА_8 , маючи велику кількість захворювань, продовжував керувати транспортними засобами, в тому числі грузопасажирським ГАЗ, тобто брав на себе відповідальність за небезпеку, а в данамо випадку і за наслідки, які настали в результаті ДТП за його вини, а саме від його дій загинуло 2 особи, а малолітня дитина отримала тяжкі тілесні ушкодження та залишилась інвалідом.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Фраціс протии Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізував своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені докази в їх сукупності є належними, допустимими, достовірними, які поза розумних сумнівів підтверджують доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

На підставі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні виду та розміру покарання колегія суддів бере до уваги конкретні обставини вчиненого, ступінь тяжкості скоєного злочину, який на підставі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого.

Колегія суддів призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України, приймає до уваги велику ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, а саме, що від його померло дві людини та дитина отриаля тяжкі тілесні ушкодження, при цьому, обвинувачений провину не визнав, а також враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, не працює, не одружений, має інвалідність ІІІ групи по загальному захворюванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, є саме таким.

При цьому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України (в редакції від 08.03.2011 року), особа може бути за вироком суду звільнена від відбування покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що інкримінований обвинуваченому ОСОБА_8 злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України (в редакції від 08.03.2011 року), відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції від 08.03.2011 року) відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції від 08.03.2011 року) у разі вчинення тяжкого злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не ухилявся від слідства та суду, а отже суд апеляційної інстанції визнає доцільним застосування положень ч. 5 ст. 74, п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції від 08.03.2011 року) та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання.

Із заявою про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 до апеляційного суду не звертався, навіть після роз`яснення йому положень ст.ст. 49, 74 КК України (в редакції від 08.03.2011 року), останній відмовився від такого права.

Відповідно до положень ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу, за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За приписами ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На думку колегії суддів, цивільні позови, заявлені прокурором Донецької області в інтересах держави в особах медичних закладах до ОСОБА_8 про відшкодування витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , підлягають задоволенню, в розмірі зазначеному в цивільних позовах, які документально підтверджені.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілій моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Позивач ОСОБА_17 зазначає про те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого їй була завдана величезна моральна шкода, оскільки вона втратила сина, і в теперішній час, через невідворотність цієї втрати, продовжує відчувати душевні страждання, що призводить до психологічної травми. Крім того, від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , була завдана величезна моральна шкода її онуки, неповнолітньої ОСОБА_13 , яка в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 втратила батьків через, що досі відчуває сильні душевні хвилювання, а також сама отримала тяжкі тілесні ушкодження в даної ДТП, в результаті яких, стала інвалідом, через, що позбавлена можливості продовжувати активне життя.

Позивач ОСОБА_18 зазначає про те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 йому була завдана величезна моральна шкода, оскільки він втрати доньку ОСОБА_12 , переніс стрес і в теперішній час, через невідворотність цієї втрати, продовжує відчувати душевні страждання, що призводить до психологічної травми.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає за необхідне частково задовольнити зазначені цивільні позови потерпілих, а суму відшкодування моральної шкоди у кожному цивільному позові, у розмірі 500 000,00 грн. такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 моральну шкоду, ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілих, і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілі отримали внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Що стосується цивільних позовів потерпілої ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

06 грудня 2024 року в результаті ракетної атаки країни - агресора російської федерації, знищено будівлю Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг, яка була розташована за адресою: пр-т Героїв підпільників, 31 м. Кривий Ріг Дніпропетровська область.

Згідно акту про втрату матеріалів кримінального провадження, встановлено, що в результаті ракетної атаки матеріали судової справи № 243/2656/16-к провадження № 11-кп/803/91/25 за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілих ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України, частково втрачено, а саме з 1 тому по 5 том.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, клопотання прокурора ОСОБА_5 про відновлення матеріалів кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000170 від 29.11.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 286 КК України - задоволено частково та відновлено матеріали втраченого судового провадження у кримінальному провадженні № 243/2656/16-к (провадження № 11-кп/803/91/25) за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме: 2 том, 3 том, 4/1 том та 5 том в повному обсязі, а також інші окремі аркуші матеріалів даного кримінально провадження.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що документи на підтвердження матеріальних витрат були втрачені, а тому, з метою дотримання прав потерпілих в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої їм даним кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає за необхідне залишити позови потерпілих про відшкодування матеріальної шкоди без розгляду, для надання їм можливості звернення до суду в порядку цивільного провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника потерпілих частковому задоволенню в частині стягнення моральної шкоди, в частині стягнення матеріальної шкоди - залишенню без розгляду, а вирок суду І інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420, 421 КПК України, ст. 49, 74 (в редакції від 08.03.2011 року) КК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 3 ст. 286 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 (в редакції від 08.03.2011 року) КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов заявлений прокурором Донецької області в інтересах держави в особі Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» м. Харкова до ОСОБА_8 про відшкодування витрат пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілої ОСОБА_13 - задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на користь Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» м. Харкова суму 6148,59 гривень.

Цивільний позов заявлений прокурором Донецької області в інтересах держави в особі Комунального лікувального профілактичного закладу «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» до ОСОБА_8 про відшкодування витрат пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілої ОСОБА_13 - задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на користь Комунального лікувального профілактичного закладу «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» суму 1890,29 гривень.

Цивільний позов заявлений прокурором Донецької області в інтересах держави в особі Комунального лікувального профілактичного закладу «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» до ОСОБА_8 про відшкодування витрат пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілої ОСОБА_12 - задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на користь Комунального лікувального профілактичного закладу «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» суму 2493,76 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди - задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_17 500 000 гривень.

Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_17 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13 - задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_17 500 000 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди - задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_17 500 000 гривень.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 документально підтверджені витрати на залучення експертів, а саме: за транспортно - трасологічну експертизу та експертизу технічного стану у розмірі 1240,00 гривень; авто технічну експертизу у розмірі 515,00 гривень.

Речові докази:

- медичну карту стаціонарного хворого № 569МЛ ім. Леніна м. Слов`янська Донецькій області, згідно якої ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні вказаного лікувального закладу у період часу з 25.04.2011р. до 11.05.2011р.; медичну карту стаціонарного хворого № 1364/699 МЛ № 1 м. Слов`янська Донецької області, згідно якої ОСОБА_8 , знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні вказаного лікувального закладу у період часу з 25.04.2011 р. до 02.06.2011 р.; медичну карту стаціонарного хворого № 1276МЛ ім. Леніна м. Слов`янська Донецької області, згідно якої ОСОБА_8 , знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні вказаного лікувального закладу у період часу з 10.12.2014 р. до 23.12.2014 р.; медичну карту стаціонарного хворого № 1714/1368 МЛ № 1 м. Слов`янська Донецької області, згідно якої ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні вказаного лікувального закладу у період часу з 07.07.2015 р. до 20.07.2015 р.; медичну карту стаціонарного хворого № 1226/606 МЛ № 1 м. Слов`янська Донецької області, згідно якої ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні вказаного лікувального закладу у період часу з 20.04.2011 р. до 03.05.2012 р.; завірена копія медичної карти стаціонарного хворого № 309 МЛ №2 м. Краматорська Донецькій області, згідно якої ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у ендокринологічному відділенні вказаного лікувального закладу у період часу з 05.05.2012 р. до 18.05.2012 р.; медичну карту стаціонарного хворого № 1367/688 МЛ № 1 м. Слов`янська Донецької області; 3 амбулаторних карти ОСОБА_8 , 2 рентгенівські плівки (КТ), 2 СД - диски з томограмою голови ОСОБА_8 , Кардіограми - 4 шт. - повернути ОСОБА_8 .

- автомобіль марки «ГАЗ-33023 ПБСПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий під охоронну розписку ОСОБА_8 - повернути власнику ОСОБА_10 .

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: