Справа № 740/3117/21
Провадження № 1-кс/740/531/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

установив:

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2021 вказану справу передано головуючому судді ОСОБА_4 .

19 червня 2025 року обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду заяву про відвід головуючого судді ОСОБА_4 , яка мотивована тим, що приймаючи рішення у вказаному кримінальному провадженні, головуючий суддя керувався припущеннями щодо неповажності неявки обвинуваченого в судові засідання, що є обставиною, яка викликає сумніви в його неупередженості. Зокрема, обвинувачений зазначив, що 07.02.2025, 23.04.2025 та 09.05.2025 він не з`явився в судові засідання у зв`язку з хворобою. У подальшому на підтвердження поважності неявок він надав суду роздруківку відомостей з електронного сервісу Пенсійного фонду України про тимчасову непрацездатність з 07.02.2025, 23.04.2025, 09.05.2025, однак у цих документах за 07.05.2025 не було зазначено анкетних відомостей, а за 23.04.2025 та 09.05.2025 діагнозу хвороби. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 червня 2025 року на обвинуваченого ОСОБА_3 накладено грошове стягнення в сумі 4542,00 грн. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування ухвали про накладення грошового стягнення. Указану ухвалу суду мотивовано тим, що надані обвинуваченим роздруківки з електронного сервісу медичної інформаційної системи Helsi про хвороби, що відносяться до періоду судових засідань 23.04.2025, 09.05.2025, а також роздруківка відомостей з електронного сервісу Пенсійного фонду України, зміст якої дозволяє пересвідчитися, що лікарняний лист за період з 07.02.2025 по 14.02.2025 стосується саме обвинуваченого, не підтверджують того, що обвинувачений ОСОБА_3 станом на день судового засідання, призначеного на 07.02.2025, у яке він не з`явився, страждав на тяжку хворобу або перебував у закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням та не мав можливості тимчасово залишити цей заклад, та не спростовує в цій частині висновків суду щодо накладення грошового стягнення. У заяві обвинувачений просив розглянути заяву про відвід судді без його участі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Прокурор ОСОБА_8 подав до суду заяву, в якій заперечив проти задоволення заяви обвинуваченого про відвід головуючого судді, вважав її необґрунтованою, оскільки відсутні підстави, передбачені ст. 75 КПК України, для відводу. Також просив вирішити питання про відвід судді без його участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, заяви/клопотання не подавали до суду. При цьому неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Перевіривши зміст заяви, матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Правове регулювання відводу судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу.

Частини 1, 2 ст. 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Згідно зі ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У заяві про відвід обвинувачений посилається на наявність у нього сумнівів в упередженні головуючого судді, який приймаючи рішення, керувався припущеннями. Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_3 у заяві про відвід судді, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, як інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко і Мартенко проти України». Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справи «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; «Мікаллеф проти Мальти», п. 93).

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

ЄСПЛ у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

ЄСПЛ у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справи «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Зокрема, щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення ЄСПЛ у справі «Клейн та інші проти Нідерландів»).

Таким чином, за окремою підставою відводу, визначеною саме як наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Верховний Суд у своїх постановах зробив висновки, зокрема, що вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді (ухвали від 10 травня 2018 року (справа № 800/592/17) та від 01 жовтня 2018 року (справа № 9901/673/18).

Cумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність належно обґрунтованих та підтверджених відомостей, які б могли свідчити про упередженість головуючого судді ОСОБА_4 при розгляді вищевказаного кримінального провадження. Заявником не доведено наявність обставин, які викликали б сумніви в неупередженості судді і унеможливлювали ухвалення об`єктивного судового рішення в справі.

Доводи обвинуваченого, викладені в заяві про відвід, базуються на його суб`єктивній думці, сформованій внаслідок непогодження з процесуальними діями та рішеннями судді, та не можуть бути підставою для відводу головуючого судді.

З огляду на зазначене, підстав для висновків про упередженість судді при розгляді вказаного кримінального провадження немає, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 309, 369-372, 376 КПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1