Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/480/312/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому, кримінальне провадження № 0000124 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2025, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Хмельове, Маловисківського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, освіта базова загальна середня, не працюючий, проживаючий: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 14.10.2010 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ст.115 ч.1 КК України на 10 років позбавлення волі, звільнений 04.03.2016 року;

- 02.08.2021 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді 2 місяців арешту, звільнений 29.11.2021 року по відбуттю,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання 03.03.2024 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишено без зміни до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 29.04.2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 11359 грн. 20 коп. за проведення експертиз.

Скасовано арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2024 року на речі вилучені при огляді місця події 03.03.2024 року.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 4, п. 13 ч.2 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю та особою, яка раніше вчиняла умисне вбивство.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

03.03.2024 року близько 01.00 год. ОСОБА_8 знаходився у будинку своєї матері ОСОБА_10 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із співмешканкою ОСОБА_11 , де проводили своє дозвілля та розпивали спиртні напої.

У цей час, на ґрунті раптово виниклих ревнощів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 взяв у руки пластикову каністру з рідиною, яка є нафтопродуктом і має вуглеводний склад характерний для автомобільного бензину, у невстановленій під час досудового розслідування кількості, відчинив пробку каністри. У подальшому, ОСОБА_8 пройшов у спальну кімнату, де сиділа ОСОБА_11 , яка перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та не могла фізично чинити опір або самостійно покинути домоволодіння, облив ОСОБА_11 бензином, підпалив запальничкою розлитий бензин, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження способом, що має характер особливого мучення, після чого погасив полум`я на потерпілій і викликав швидку медичну допомогу.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , згідно висновку експерта №317 від 04.04.2024 року у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 11 АБ ст.62 (40)% голови, шиї, тулуба, кінцівок, живота, тілесні ушкодження утворилися від дії термічного фактору (полум`я), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22.30 год. від септикотоксемії, яка розвивалася внаслідок опікової хвороби, на фоні опіків ЦАБ-ІІІ ст.60 (40)% тіла, про що свідчать дані судово-медичного дослідження трупа та судово-гістологічного дослідження.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити йому покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що він не розумів, що робить, а лише хотів налякати свою співмешканку на ґрунті раптово виниклих ревнощів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Після вчинення дій він накинув на неї простирадло та викликав швидку допомогу.

Апелянт зазначає про те, що він щиро каявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Вказане підтверджується протоколом слідчого експерименту за його участю, де він розповідав та показував слідчому усі обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Разом з тим, просить взяти до уваги те, що він хворіє на ВІЛ та має хворуа матір.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню, що призвели до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, і призначити покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту ухвалення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03.03.2024 по 27.02.2025 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Виключити з обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , вчинення злочину загально-небезпечним способом та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2025 відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, під час проведення розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції повторно дослідити обставини, встановленні під час кримінального провадження в наступному обсязі: дослідити письмові матеріали кримінального провадження, а саме: протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 03.03.2024 та додаток до нього; судово-медичну експертизу № 317 від 04.04.2024 та № 317/1 від 22.04.2024; висновок судово-психіатричного експерта № 137 від 09.04.2024; висновок експерта № СЕ-19/112-24/3283-ФХД від 25.04.2024 та документи що характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок Маловисківського районного суду від 14.10.2010 яким обвинуваченого було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_8 усвідомлюючи наслідки своїх злочинних дій у вигляді смерті потерпілої, з метою їх настання свідомо взяв у будинку каністру, відчинив пробку каністри, переконався у наявності у каністрі бензину, прослідував до кімнати де знаходилась потерпіла, яка не могла чинити опір, облив її з каністри бензином, взяв запальничку та підпалив, виконавши тим самим усі можливі та залежні від нього дії, направлені на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 . Вказані дії обвинуваченого повністю відповідають суб`єктивним та об`єктивним ознакам, які характеризують інкримінований йому злочин.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 7 лютого 2003 року, - умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

При цьому, бажаючи завдати потерпілому (іншій особі) особливі страждання, вбивця обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого. Звичайний спосіб вбивства (який є характерним для змісту діяння, що складає об`єктивну сторону некваліфікованого вбивства) не дає вбивці можливості повністю реалізувати його злочинний намір.

З урахуванням знаряддя та способу вчинення злочину обвинувачений однозначно усвідомлював та бажав завдати потерпілій особливі фізичні страждання внаслідок больових відчуттів через дію вогню на її тіло.

Вважає, що спрямування умислу ОСОБА_8 саме на умисне вбивство потерпілої з особливою жорстокістю свідчить, зокрема спосіб вчинення злочину умисний підпал потерпілої та засіб для його вчинення (шляхом використання легкозаймистої рідини - бензину), взаємовідносини між обвинуваченим та потерпілою, адже про сварку напередодні злочину зазначила під час допиту в ході судового розгляду свідок ОСОБА_12 , так і сам ОСОБА_8 підтвердив про наявність періодичних сварок через поведінку потерпілої.

Вказує, щоне можна вважати допомогою потерпілій намагання ОСОБА_8 загасити полум`я, адже, як вказав сам обвинувачений, щоб загасити полум`я він просто накрив потерпілу ковдрою. Байдуже ставлення ОСОБА_8 до спричинених потерпілій надмірних фізичних страждань та наслідків, які можуть настати у вигляді її смерті, не можуть свідчити про його намір завдати потерпілій лише тяжких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 цілеспрямовано обливши бензином ОСОБА_11 та підпаливши її, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав та бажав досягнути наслідки у вигляді смерті потерпілої, що свідчить вчинення ним дій направлених на протиправне заподіяння смерті потерпілій з прямим умислом.

Окрім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилося також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисного вбивства, а саме, вироком Маловисківського районного суду від 14.10.2010 за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_8 засуджено до 10 років позбавлення волі, наданий час судимість не знято і не погашено.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за п. 4. п. 13 ч.2 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Вважає, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачувався у скоєнні умисного вбивства, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, що підтверджується матеріалами кримінального провадження в частині даних, що характеризують особу ОСОБА_8 , які було досліджено судом, однак, в порушення вищевказаних вимог законодавства, не надав їм юридичної оцінки та не навів будь-яких мотивів свого рішення в частині визнання їх необґрунтованими, що є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та відповідно до ст. ст. 409,412 КПК України підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, в порушення вимог статей 50,65 КК України, суд першої інстанції взагалі не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким, дані про особу винного, котрий раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисного вбивства, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, не працює.

Відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

Судом взагалі не враховано також те, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення умисного вбивства, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став і знову вчинив аналогічний особливо тяжкий злочин, позбавивши через незначний привід свою співмешканку життя з особливою жорстокістю.

Зокрема ОСОБА_8 відверто знехтував конституційними нормами, відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, визнаються найвищою соціальною цінністю, а право на життя є невід`ємним правом людини, що свідчить про його особливу суспільну небезпеку і небажання адаптуватись до нормального життя на волі. Позбавляючи потерпілу життя, ОСОБА_8 усвідомлював безпорадність та відчай потерпілої, і такі його дії на місці злочину характеризуються нелюдським ставленням до життя інших людей, відвертим нехтуванням цінностей суспільства, що взагалі не враховано судом першої інстанції.

ОСОБА_8 діяв усвідомлено та цілеспрямовано, оскільки залиття тіла ОСОБА_11 бензином та подальше застосування для її підпалу вогню спростовує твердження обвинуваченого про нібито наміри до залякування останньої, а свідчать про наявність умислу на її вбивство, бажаючи при цьому завдати потерпілій особливі страждання, усвідомлюючи, що такими діями завдає останній особливих фізичних та моральних страждань, обравши саме такий спосіб позбавлення потерпілої життя.

Більш того у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за відсутності обставин, які пом`якшують покарання, та за наявності обставини, що обтяжує його покарання ОСОБА_8 , передбаченої п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

Натомість, при формулюванні пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 не інкриміновано вчинення злочину загально небезпечним способом та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Вказані обтяжуючі обставини не зазначено в обвинувальному акті. Обвинувачення в цій частині в ході судового розгляду прокурором не змінювалося.

Таким чином, визнання судом за власною ініціативою обставин вчинення злочину загально-небезпечним способом та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, такими, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , є істотним порушенням вимог ч. ч. 1,3 ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду, що призвело до неправильного застосування п. п. 12, 13 ч. 1 ст. 67 КК України та порушення права обвинуваченого на захист.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили пом`якшити обвинуваченому призначене покарання та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який просив кваліфікувати дії ОСОБА_8 за п. 4, п. 13 ч.2 ст. 115 КК України ухваливши новий вирок, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновків, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально-процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону, та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, попереднє розслідування і судовий розгляд якого проведені у точній відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. При постановленні вироку суд повинен дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, або застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Допитавши під час апеляційного розгляду обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції помилкового кваліфікував дії ОСОБА_8 за .2 ст.121 КК України, а не за п. 4, п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Так, допитаний в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 попри невизнання своєї вини уточнив, що 02.03.2024 року прийшов додому з роботи, після чого сіли вечеряти, вживали алкогольні напої. ОСОБА_11 почала обійматися зі знайомим ОСОБА_13 , а він почав ревнувати, потім ліг спати.

Коли прокинувся, то вдома були ОСОБА_11 і його мати ОСОБА_10 , він вийшов на вулицю, повертаючись до будинку, взяв у коридорі каністру з бензином, оскільки хотів налякати потерпілу та думав, що в каністрі шампунь.

Бензин вилив чи біля ОСОБА_11 , чи на неї, не пам`ятає, проте коли облив зрозумів, що в каністрі бензин. Поставив каністру та потерпіла загорілася. Де взяв запальничку не пам`ятає. Побачив, що потерпіла горить, взяв ковдру, накрив потерпілу та викликав швидку.

У потерпілої були опіки на руках, шиї, спині, обличчі. Поки швидка приїхала, він весь час перебував поряд із потерпілою. Потерпіла сама встала та пішла до швидкої, а його затримали.

З потерпілою проживали разом близько півтора роки, сварилися лише, коли ОСОБА_11 ходила гуляти, тілесні ушкодження їй не наносив.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснила, що вона потерпілу та обвинуваченого знає близько двох років, спілкувалася з ними не дуже часто, ніколи не чула, щоб вони сварилися.

Ввечері 02.03.2024 року вона перебувала в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де разом із ОСОБА_8 , його матір`ю ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_14 розпивали спиртні напої.

У цей час ОСОБА_8 не погрожував ОСОБА_11 , не наносив їй тілесних ушкоджень.

Потім, ОСОБА_8 почав ревнувати ОСОБА_11 і вони почали сваритися, потерпіла була в стані алкогольного сп`яніння.

Після того, як ОСОБА_8 і ОСОБА_11 почали сваритися, свідок із ОСОБА_14 пішли додому.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 за п. 4, п. 13 ч.2 ст. 115 КК України підтверджується і письмовими доказами, дослідженими в суді апеляційної інстанції, а саме:

- протоколом слідчого експерименту від 03.03.2024 року за участю обвинуваченого, згідно якого ОСОБА_8 розповів і показав на місці обставини вчинення кримінального правопорушення (а.с.120-127);

- висновком судово-психіатричного експерта №137 від 09.04.2024 року, згідно якого ОСОБА_8 у момент скоєння правопорушення не страждав і в данний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с.155-156);

- висновком експерта №317 від 04.04.2024 року, згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 11 АБ ст.62 (40)% голови, шиї, тулуба, кінцівок, живота. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії термічного фактору (полум`я) та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22.30 год. від септикотоксемії, яка розвивалася внаслідок опікової хвороби, на фоні опіків ЦАБ-ІІІ ст.60 (40)% тіла, про що свідчать дані судово-медичного дослідження трупа та судово-гістологічного дослідження (а.с.169-174);

- висновком експерта №317/1 від 22.04.2024 року, згідно якого локалізація та механізм тілесних ушкоджень, що малися на трупі ОСОБА_11 можуть відповідати локалізації та механізму спричинення, які вказує підозрюваний ОСОБА_8 у ході проведення слідчого експерименту від 03.03.2024 року (а.с.176-177).

- вирок Маловисківського районного суду від 14.10.2010 яким обвинуваченого було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Так, вищенаведеними доказами, які є належні, допустимі та достовірні, в сукупності достатні та узгоджені, поза розумним сумнівом доведено те, що ОСОБА_8 вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та особою, яка раніше вчиняла умисне вбивство, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що п. 4, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України передбачають відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та особою, яка раніше вчиняла умисне вбивство

У свою чергу, ч. 2 ст.121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Згідно з усталеною правозастосовною практикою (постанова Верховного Суду України, ухвалена у справі 5-24кс15; постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-313км17, № 51-4716км18, №51-7637км18, № 51-1269км18, № 51-2031км18; постанова Великої Палати Верховного Суду, ухвалена у провадженні № 13-32кс18), у тому числі відповідно до орієнтирів, наведених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», основним критерієм є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного; якщо винний діяв із умислом на вбивство, тривалість часу, що минув із моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Так, положенням п.4 ч.2 ст. 115 КК України, за яким ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Особливість складу даного злочину проявляються в його суб`єктивній стороні.

В основі розуміння особливої жорстокості лежить психологічний підтекст поведінки винного у конкретній ситуації, оскільки заподіяння страждань є мотивом або метою його вчинків, отже, він завдає їх свідомо.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», умисне вбивство вважається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також, якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Таким чином, умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, завжди пов`язане із застосуванням насильства (психічного та/або фізичного). Це насильство може мати місце безпосередньо перед, під час або після вчинення злочину.

Важливо, щоб характер такого насильства, засоби, що використовуються винною особою, місце, час і обстановка вчинення злочину свідчили про усвідомлений вибір злочинцем особливо жорстокого способу позбавлення життя потерпілого, який охоплює діяння зайві (надмірні) для досягнення злочинного наслідку.

У справі, що розглядається сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння переконливо свідчить про умисел обвинуваченого ОСОБА_8 саме на вбивство ОСОБА_11 , зокрема знаряддя злочину бензин, спосіб нанесення, характер і локалізація, а саме обливши бензином потерпілу ОСОБА_11 та підпаливши її.

Про наявність прямого умислу вказують дії та поведінка ОСОБА_8 , які були послідовними та поміркованими, в ході сварки з потерпілою ОСОБА_11 , свідомо взяв у будинку каністру, відчинив пробку каністри, переконався у наявності у каністрі бензину, прослідував до кімнати де знаходилась потерпіла, яка не могла чинити опір, облив її з каністри бензином, взяв запальничку та підпалив, виконавши тим самим усі можливі та залежні від нього дії, направлені на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

При цьому, обвинувачений , який перебуває у стані осудності, чітко розумів, що залиття життєво-важливих органів голови та тіла легкозаймистою речовиною з подальшим її підпаленням призведе до нестерпного болю, що є згідно судової практики є особливою жорстокістю, вказане може призвести до смерті людини та бажав настання такої смерті. Те що у подальшому ОСОБА_11 відмовився від доведення свого умислу до кінця та з жалю намагався потушити полум`я не вплинуло на доведення злочину до кінця, а лише відстрочило настання злочинного наміру та призвело до тяжких наслідків у виді смерті потерпілого в подальшому.

Вказані дії обвинуваченого повністю відповідають суб`єктивним та об`єктивним ознакам, які характеризують інкримінований йому злочин.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що хотів налякати потерпілу. Колегія суддів вважає необґрунтованими його доводи про те, що він вважав, що в каністрі перебуває миючий засіб, оскільки миючим засобом особу налякати не можливо. Крім того, бензин має різкий специфічний запах який не можливо сплутати з іншим ( утому числі миючим засобом), а тому колегія суддів розцінює це твердження, як намагання уникнути від кримінальної відповідальності.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 обрав спосіб заподіяння шкоди потерпілій ОСОБА_11 у вигляді підпалу, що свідчить про усвідомлення ним характеру свого діяння та його наслідків у вигляді смерті, оскільки характерні особливості пального (бензину), швидкозаймистість речовини, висока температура та тривале горіння.

Такі наслідки дії вогню на тіло людини є загальновідомими та обвинувачений ОСОБА_8 в силу свого віку, розвитку, роду діяльності, життєвого досвіду об`єктивно розумів та усвідомлював, що такі його, а саме підпал людини облитої бензином призведуть до травм, які є несумісними з життям.

Вибір ОСОБА_8 знаряддя та способу вчинення злочинних дій залиття потерпілої ОСОБА_11 бензином в області голови, шиї та тулубає одним з основних елементом при визначені умислу обвинуваченого, та які в сукупності із наслідком у виді смерті потерпілої, вказують на його дійсні наміри позбавити потерпілу життя.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що якщо б обвинувачений не мав умислу на позбавлення життя потерпілої, а лише на заподіяння їй тілесних ушкоджень, їх заподіяння у тому числі з урахуванням стану потерпілої, яка як в силу алкогольного сп`яніння та слабкості не могла чинити опір, а також переваги ОСОБА_8 у фізичній силі не вимагало, від нього застосування обливання потерпілої нафтопродуктом та його підпалювання.

В результаті дій обвинуваченого ОСОБА_8 згідно висновку експерта смерть настала смерть потерпілої ОСОБА_11 від септикотоксемії, яка розвивалася в наслідок опікової хвороби, на фоні опіків ЦАБ-ІІІ ст.60 (40)% тіла, про що свідчить дані судово-медичного дослідження трупа та дані судово-гістологічного дослідження, перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю останньої, свідчать про направленість його умислу саме на протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 .

З юридичної точки зору для відмежування умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК) від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст. 121 КК), беруться до уваги докази щодо змісту та спрямованості умислу винного. Питання про умисел вирішується з урахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, і його способу, знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації заподіяних тілесних ушкоджень та причин припинення посягання.

Як вище зазначалось, обвинувачений ОСОБА_8 умисно облив потерпілу ОСОБА_11 легкозаймистою речовиною і підпав її, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, в результаті цих дій через декілька днів настала смерть потерпілої.

При цьому, потерпіла ОСОБА_11 зазнала особливих страждань та відчував нестерпний біль.

Колегія суддів звертає увагу, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Таким чином, про спрямування умислу ОСОБА_8 , саме на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_11 з особливою жорстокістю свідчить, зокрема спосіб вчинення злочину, умисний підпал потерпілого, засіб його вчинення (легкозаймиста речовина), взаємовідносини між обвинуваченим та потерпілою.

Колегія суддів звертає увагу на сталу правову позицію Верховного Суду, зокрема, судова палата Касаційного кримінального суду, розглянувши справу № 703/1992/17, дійшла чіткого висновку, про те, що намагання обвинуваченого допомогти потерпілому, а саме загасити полум`я, вказує на усвідомлення обвинуваченим протиправності своїх дій та наслідків, які можуть настати у виді смерті потерпілого, однак не свідчать про його намір завдати потерпілому лише тяжких тілесних ушкоджень.

Саме тому, сам факт тушіння вогню на потерпілій не спростовує висновків про умисність дій ОСОБА_8 на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 , вчинене з особливою жорстокістю, а тому не може бути підставою для перекваліфікації його дій ані на ч. 2 ст. 121 КК України, ані на будь-яку іншу кваліфікацію.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що факт тушіння вогню на потерпілій ОСОБА_11 не спростовує висновків про умисність дій ОСОБА_8 на заподіяння смерті ОСОБА_11 , вчинене з особливою жорстокістю, а тому не може бути підставою для перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином Кіровоградський районний суд ухваливши вирок від 28.02.2025, прийшов до помилкових висновків про відсутність в діях ОСОБА_8 прямого умислу на позбавлення потерпілої життя потерпілої ОСОБА_11 оскільки ОСОБА_8 цілеспрямовано обливши бензином ОСОБА_11 та підпаливши її, не міг не усвідомлювати суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачав його наслідки і свідомо допускав настання саме смерті потерпілої, тобто мав непрямий умисел (ч. 3 ст. 24 КК) на вбивство.

Для притягнення особи до відповідальності за п.4 ч.2 ст. 115 КК України потрібно встановити наявність не просто жорстокості, яка фактично має місце при кожному умисному вбивстві, а особливої жорстокості та значних фізичних та моральних мук.

В даному випадку, досліджуючи мотив злочинних дій та даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що ОСОБА_8 обрав такий спосіб вбивства ОСОБА_11 , який не лише позбавив потерпілу життя, а ще вочевидь спричинив їй особливі фізичні страждання, що не були необхідними для настання смерті.

Зокрема ОСОБА_8 розумів, що ОСОБА_11 в силу алкогольного сп`яніння та слабкості не могла чинити опір, облив її легкозаймистою сумішшю (бензином) та підпалив її, і лише після того як потерпіла загорілася, обвинувачений ОСОБА_8 припинив свої насильницькі дії.

При цьому, ОСОБА_8 умисно обрав спосіб заподіяння смерті ОСОБА_11 шляхом спалення, розуміючи при цьому, що потерпіла буде відчувати особливі фізичні страждання унаслідок відчуття сильної фізичної нестерпної болі.

В результаті умисними та протиправних дій ОСОБА_8 - ОСОБА_11 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 11 АБ ст.62 (40)% голови, шиї, тулуба, кінцівок, живота. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії термічного фактору (полум`я) та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22.30 год. від септикотоксемії, яка розвивалася внаслідок опікової хвороби, на фоні опіків ЦАБ-ІІІ ст.60 (40)% тіла, про що свідчать дані судово-медичного дослідження трупа та судово-гістологічного дослідження.

Колегія суддів звертає увагу, що при формулюванні пред`явленого обвинувачення органом досудового розслідування ОСОБА_8 не інкриміновано обтяжуючі обставини:

- вчинення злочину загально небезпечним способом;

- вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обтяжуючі обставини не зазначено в обвинувальному акті. Обвинувачення в цій частині в ході судового розгляду прокурором не змінювалося.

Таким чином, обґрунтованим є доводи прокура в апеляції про безпідставне визнання судом за власною ініціативою обтяжуючих обставин:

- вчинення злочину загально-небезпечним способом;

- вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння

Вказане є істотним порушенням вимог ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду, що призвело до неправильного застосування п. п. 12, 13 ч. 1 ст. 67 КК України та порушення права обвинуваченого на захист, а тому їх слід виключити з мотивувальної частини вироку.

Отже, апеляційним судом достовірно встановлено, що:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будучи раніше засудженим за умисне вбивство, 03.03.2024 близько 01.00 години, знаходився у будинку своєї матері ОСОБА_10 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 де в цей час перебувала ОСОБА_11 , з якою ОСОБА_8 спільно проживав, та під час перебування в будинку останні проводили своє дозвілля, зокрема розпивали спиртні напої.

Знаходячись у будинку за вказаною адресою у ОСОБА_8 на грунті раптово виниклих ревнощів, виник злочинний умисел, направлений на спричинення смерті потерпілій ОСОБА_11 .

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у приміщенні спальної кімнати вищевказаного будинку 03.03.2024 близько 01.00 години 00 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням встановити не виявилось за можливе), взяв у руки пластикову каністру ємністю 5 літрів, в якій знаходилась рідина, яка є нафтопродуктом і має вуглеводний склад характерний для автомобільного бензину, у невстановленій під час досудового розслідування кількості, відчинив пробку каністри та розуміючи, що вищевказана рідина є легкозаймистою та здатна призвести до пожежі, діючи умисно пройшов до спальної кімнати, де сиділа ОСОБА_11 , яка на той час перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та не могла фізично чинити опір або самостійно покинути домоволодіння.

ОСОБА_8 розуміючи безпорадний стан ОСОБА_11 та протиправність своїх незаконних, злочинних дій, спрямованих на заподіяння смерті ОСОБА_11 , облив останню бензином та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , за допомогою запальнички підпалив попередньо розлиту рідину, яка є нафтопродуктом і має вуглеводний склад характерний для автомобільного бензину.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичного експерта у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 11 АБ ст. 62 (40) % голови, шиї, тулуба, кінцівок, живота.

Дані тілесні ушкодження утворилися від дії термічного фактору (полум`я) та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння (згідно п. 2.1.3. р "Правил судово-медичного визначеного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.1995 р. № 6).

Смерть ОСОБА_11 , настала 11.03.2024 о 22 год. 30 хв. від септикотоксемії, яка розвивалася в наслідок опікової хвороби, на фоні опіків ЦАБ-ІІІ ст.60 (40) % тіла, про що свідчить дані судово-медичного дослідження трупа та дані судово-гістологічного дослідження.

Отже, дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за п. 4, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю та особою, яка раніше вчиняла умисне вбивство.

Призначаючи обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, має тяжку інфекційну хворобу, потребує обліку та лікування лікарем - інфекціоністом.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 відповідно ст. 66 КК України колегія суддів визнає неналежний стан здоров`я обвинуваченого. Який хворіє на ВІЛ та має на утриманні хвору матір похилого віку..

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 відповідно

ст. 67 КК України вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

Призначаючи покарання колегія суддів враховує ставлення ОСОБА_8 до скоєного, який будучи раніше судимим на шлях виправлення не став.

Враховує також, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючих обставин та вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а отже йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних корупційних правопорушень у майбутньому та підвищення рівня правової культури і правосвідомості громадян.

Колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури апеляційного розгляду кримінальних проваджень, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а апеляційну скаргупрокурора задовольнити частково - постановити новий вирок, скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання, покарання передбачене санкцією п. 4, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 409, 418-420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2025 стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання.

ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 слідрахувати з 24.04.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03.03.2024 по 23.04.2025 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення їй копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4