Справа № 729/1192/25 1-кп/729/143/25
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

25.07.2025 Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2024 № 318, солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків військової частини та призначено на посаду водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 10 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 та на даний час останній вважається таким, що самовільно залишив військову частину.
На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.
У свою чергу, статтею 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ (із змінами) передбачено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, вказаним Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 5 51-ХІУ (із змінами), кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби повинен знати та виконувати свої обов`язки і додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; допомагати іншим військовослужбовцями, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому; своєю поведінкою та старанністю подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно- правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно з вимогами ст. 68 Конституції України громадянин ОСОБА_3 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з ст. 28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Водночас, в порушення вищевказаних вимог законодавства ОСОБА_3 став на шлях кримінально-протиправної діяльності та вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи за наступних обставинах.
Так, 09.07.2025 близько 02 год 00 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу господарства АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс їй один удар кулаком правої руки по обличчю, в область правого ока, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді одного синця на обличчі в ділянці правого ока, яке відноситься до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що не спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.
Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
В обвинувальному акті прокурором зазначено, що під час досудового розслідування підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, про що мається відповідна заява.
Згідно положень ч.1 ст.302 КПК України, прокурор просить суд розглянути обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
До обвинувального акту долучено письмову заяву ОСОБА_3 , яка складена за участі захисниці адвоката ОСОБА_5 , в якій обвинувачений зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку він визнає беззаперечно, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, які викладені в обвинувальному акті та з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку, а також йому роз`яснено, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Підозрюваним надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі, що засвідчено його та захисницею підписами.
Потерпіла ОСОБА_4 у кримінальному провадженні також не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, просить розглядати кримінальне провадженні у її відсутність, у відповідності до положень ст.381, 382 КПК України.
Відповідно до ч. ч. 2,3 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Як видно із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені органом дізнання він не оспорює, вважає, що вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого тиску.
Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, а отже суд, вивчивши матеріали обвинувального акту та матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів з достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , кваліфіковані вірно за ч.1 ст.125 КК України, як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України, цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При обранні ОСОБА_3 , виду та міри покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України виходить із загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який не перебуває на обліку у нарколога та лікаря-психіатра, є військовослужбовцем, посередню службову характеристику, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, які його обтяжують.
До обставин, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання, передбаченою ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України.
Саме таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , на досудовому розслідуванні не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Керуючись ст.ст.381-382, ст.ст.368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази у справі: копію довідки № 45 про фіксацію тілесних ушкоджень на ім`я ОСОБА_4 від 09.07.2025 - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу зберігання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Бобровицького районного суду ОСОБА_1