Справа № 367/6477/20
Провадження по справі № 1-кп/367/139/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

обвинувачених: ОСОБА_12

ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001789 від 08.07.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кіровоград, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на момент винесення вироку не судимого в силу ст. 89 КК України, (вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12.01.2018р. за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 75 КК України, зміненого ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.04.2018р. до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком тривалістю в 3 роки; Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27.09.2021р. звільненого від призначеного покарання, після закінчення іспитового строку).

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Світлодарськ Дебальцівського району Донецької області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого: 25 лютого 2002 року Дебальцевським міським судом Донецької області за ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до 4 років позбавлення волі; 24 лютого 2004 року Дебальцевським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185; ч.2 ст.289; ч.2 ст.188, ч.1 ст.70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 11 червня 2004 року Артемівським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі; 11 серпня 2011 року вироком Центрально-міського районного суду м. Горлівка Донецької області за ч.2 ст.190; ч.2 ст.186; ст. 198; ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, зміненого ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.01.2018р. до трьох років шести місяців позбавлення волі; 06.06.2018р. вироком Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлено, що ОСОБА_13 разом з ОСОБА_12 близько 18 год. 30 хв. 08.07.2020 перебуваючи по вул. Соборна 11-А, що у м. Ірпінь Київської області поряд з магазином «Каштан» підійшли до автомобіля таксі «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 та вирішили скористатись послугами останнього. Сівши до салону автомобіля ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вказали водію адресу та попрямували до ломбарду ПТ «Ломбард Роял Кредит», розташованого за адресою: Київська область, м. Буча вул. Нове Шосе, 16. Прибувши на місце ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля та попрохали водія ОСОБА_8 зачекати їх поки вони будуть у ломбарді. У вказаний період часу у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник спільний злочинний умисел направлений на напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння майном та транспортним засобом останнього, поєднаний із погрозою застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вийшли з приміщення вище вказаного ломбарду та сіли до салону автомобіля марки «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та під виглядом користування послугою таксі, з метою попередження ризику розкриття їх злочинного умислу сторонніми особами, замовили поїздку у безлюдне місце неподалік вул. Депутатська в м. Буча Київської області (координати: 50,5356586/30.2022596).

Прибувши за вище вказаною адресою, 08.07.2020, приблизно о 19 год. 10 хв., ОСОБА_13 знаходячись позаду водія на задньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, відповідно до заздалегідь розподілених злочинних ролей, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення шляхом заволодіння чужим майном і транспортним засобом, здійснили напад, із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я на водія зазначеного автомобіля - ОСОБА_8 , а саме застосувавши фізичну силу, ОСОБА_13 затиснув шию ОСОБА_8 своєю правою рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі, а лівою рукою тримаючи свою праву руку, почав душити останнього та висунув йому усну вимогу віддати ключі від автомобіля, а ОСОБА_12 , в цей час, виконуючи відведену йому злочинну роль, почав тримати потерпілого за праву руку з метою подолання опору останнього.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_13 погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_15 сказав ОСОБА_12 : «Виходь й кінчай його», в свою чергу ОСОБА_12 виконуючи вказівку ОСОБА_13 , відпустив праву руку ОСОБА_8 , та в цей час потерпілий, усвідомлюючи, що дії нападників, несуть реальну небезпеку для його життя та здоров`я, отримавши можливість чинити опір, оскільки ОСОБА_12 відпустив його руку, вирвався з захвату ОСОБА_13 , та витягнувши ключі з замка запалювання автомобіля вийшов з нього, одночасно з цим ОСОБА_12 діючи умисно, з метою перешкодити втечі потерпілого, відібрання вищевказаних ключів, вирвав з його рук брелок охоронної системи, який був прикріплений до ключа запалювання та вийшовши з автомобіля підбіг до водійських дверцят, де наніс удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя ліворуч, а ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, почав тікати від нападників.

В цей час, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , розуміючи що їх протиправні дії, розпочаті та направлені на напад з метою заволодіння чужим майном та транспортним засобом, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, не закінчені, намагались наздогнати ОСОБА_8 , однак не наздогнавши його, повернулись до вищевказаного автомобіля, де за допомогою раніше вирваного «брелка», та проникнувши до підкапотного простору автомобіля, намагалися запустити двигун автомобіля марки «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , однак не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для заволодіння транспортним засобом з причин, що не залежали від їх волі, оскільки не змогли заволодіти ключем від замку запалювання вказаного автомобіля, завести двигун та привести автомобіль до руху.

В подальшому, з метою доведення до кінця свого злочинного умислу направленого на напад з метою заволодіння майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , впевнившись, що потерпілий не повернувся та не є перешкодою, заволоділи його майном, а саме грошовими коштами у розмірі 1200 гривень, мобільним телефоном «Хіоmi Redmi 5а» вартістю 1600 гривень, які знаходились в салоні автомобіля марки «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 2800 гривень.

Вищевказаними умисними діями, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вчинили кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018), а саме незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України та ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України винним себе не визнав у повному обсязі, просив відмовити прокурору у притягненні його до кримінальної відповідальності. Також пояснив, що потерпілий ОСОБА_8 йому раніше не знайомий та до 08.07.2020р. він його ніколи не бачив. Обвинувачений суду пояснив, що 08.07.2020р. близько 16.00 години він біля вокзалу у м. Буча зустрів свого знайомого ОСОБА_16 , який продавав гіроскутер. Він вирішив придбати цей гіроскутер своїй сестрі. Однак, оскільки у ОСОБА_16 був покупець в м. Ірпінь, вони домовились, що поїдуть разом до покупця та якщо той не купить, то він продасть йому. Вони разом поїхали в Ірпінь, однак покупець не купив гіроскутера. Тоді вони домовились разом поїхати в ломбард, де працюють знайомі ОСОБА_12 , щоб придбати на нього зарядку, бо її у ОСОБА_17 не було. Після цього вони підійшли до магазину « Еко-Маркет » в Ірпені, де побачили таксі «Сова» і домовились із водієм, щоб він відвіз їх в ломбард у м. Буча на вул. Нове Шосе, б. 16. Автомобіль таксі був моделі седан, але якої марки та кольору він не пригадує. По прибуттю в м. Буча ОСОБА_12 віддав водію таксі гроші у сумі 50 гривень за поїздку, оскільки більше готівкою у нього не було. Вони взяли гіроскутер та разом із ОСОБА_18 пішли в ломбард, однак зарядки там не було. Тоді він повідомив ОСОБА_17 , що якщо той знайде зарядку на гіроскутер, то він його у нього придбає, після чого він віддав йому гіроскутер та пішов додому. Він бачив, як ОСОБА_19 поклав гіроскутер в багажник таксі та поїхав на ньому. Після того, як він прийшов додому до нього через 15 хвилин прийшов знайомий ОСОБА_20 та вони разом перебували у нього вдома. Після цього приблизно через 30 хвилин до нього прийшов ОСОБА_13 , приніс гіроскутер та вони домовились про умови його продажу. Далі вони всі втрьох разом були у нього вдома та пили чай. Після чого вони разом із ОСОБА_18 і ОСОБА_20 вийшли на вулицю та зустріли там двох знайомих ОСОБА_12 та разом курили на вулиці. В цей момент до них під`їхали два автомобіля та невідомі люди почали їх бити та скручувати з криками, що вони когось пограбували. Також пояснив, що після цього під`їхав ще наряд поліції. Коли ОСОБА_12 затримали на вулиці в його карманах нічого не було, однак коли привезли їх в поліцію, при понятих у нього в кармані спортивних штанів було виявлено сім-карту, яка йому не належить, та на його думку була підкинута йому навмисно. Обвинувачений суду заявив, що коли їх з ОСОБА_18 оглядали в поліції їм в кармани підкинули наркотичні засоби, телефон та якусь сім карту. Також ОСОБА_12 суду повідомив, що під час перебування в кабінеті у слідчого обвинувачений бачив потерпілого ОСОБА_8 , який проходив по коридору. В момент коли потерпілий проходив і його побачив, потерпілий намагався накинутися на нього, але його зупинили працівники поліції. Причини такої поведінки потерпілого обвинувачений не зрозумів. В поліції їх декілька разів фотографували і комусь їх демонстрували. Вважав, що потерпілий дає проти нього неправдиві показання, оскільки він жодного злочину щодо нього не вчиняв. Просив відмовити прокурору у притягненні його до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України та ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України винним себе не визнав у повному обсязі, просив відмовити прокурору у притягненні його до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України. Також зазначив, що потерпілий йому раніше не знайомий та до 08.07.2020р. він раніше його не бачив. Так, 08.07.2020р. приблизно о 18.00 годині він в ОСОБА_21 зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_22 та повідомив йому, що хоче продати гіроскутер. Після цього вони вирішили поїхати в ломбард та купити зарядку на нього. Вони разом підійшли до автомобілю таксі, яке стояло біля магазину та попросили відвести їх до ломбарду в м Буча. Коли водій таксі довіз їх до ломбарду вони з ОСОБА_22 разом вийшли та попросили його їх почекати. Зважаючи на те, що зарядки в ломбарді не було вони повернулись, ОСОБА_12 оплатив таксі та пішов додому, а він попросив відвести його за адресою в навігаторі, що по вул. Депутатській до місця зустрічі із дівчиною та зазначив, що оплатить поїздку по прибуттю. Під час поїздки у них з потерпілим, який був водієм таксі, відбулась сварка, через те, що останній не бажав чекати його дівчини та вимагав оплати. Оскільки в нього не було грошей вони словесно посварились та він не сплативши послуги пішов. При цьому він не вчиняв жодних фізичних дій (удушення, завдання ударів, тощо) до потерпілого та не вимагав у нього ні майно, ні ключі від автомобілю, а також жодних речей потерпілого не брав. Крім того, ОСОБА_13 суду пояснив, що під час поїздки до ломбарду він їхав у якості пасажира на задньому сидінні, а ОСОБА_23 на передньому біля водія, а під час його поїздки на вул. Депутатську він перебував на передньому сидінні біля водія. Після сварки з водієм він вийшов та пішов. При собі обвинувачений мав телефон марки Хуавей, телефон потерпілого він не брав та вважає, що його підкинули працівники поліції при його затриманні. Також повідомив, що на досудовому розслідуванні він підписував протоколи допиту не читаючи та викладених в них показань не давав. Обвинувачений суду пояснив, що при затриманні на нього було здійснено моральний та фізичний вплив з боку працівників поліції, які звинувачували його у вчиненні нападу на потерпілого та примусили підписувати протоколи складені слідчим та визнавати, що телефон потерпілого був у нього. Також пояснив, що під час проведення слідчого експерименту 15.09.2020р. він надав неправдиві пояснення, оскільки раніше на нього було вчинено моральний та фізичний вплив працівниками поліції. Просив суд винести законне та справедливе рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченими, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України та ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, їх провина у вчинені кримінальних правопорушень викладених у даному вироку суду доводиться доказами, дослідженими судом в судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив суду, що з обвинуваченими особисто незнайомий та ніколи до 08.07.2020р. їх не бачив. Так, 08.07.2020р. він працював водієм в таксі «СОВА» та для роботи використовував власний автомобіль марки «Chevrolet lacetti» синього кольору д.н.з НОМЕР_2 . 08.07.2020 потерпілий перебував на зміні в службі таксі, та стояв чекав на виклики біля супермаркету «Екомаркет», що в м. Ірпінь по вул. Соборній, 105, де близько 18 год. 30 хв. до його автомобілю підійшли двоє незнайомих йому чоловіків віком близько 30 років та запропонували завезти їх в м. Буча та зробили замовлення на вул. Нове Шосе, 16 до Ломбарду. Чоловіки мали з собою гіроскутер, який поклали до нього в багажне відділення. Потерпілий погодився та вони поїхали за вказаною чоловіками адресою ломбарду приблизно о 18 год. 50 хв.. Вартість поїздки по тарифу вийшла близько 65 гривень. Чоловіки попросили його почекати та повідомили, що гроші заплатять пізніше. Після чого, ці двоє невідомих чоловіків зайшли до ломбарду з гіроскутером. В ломбарді чоловіки пробули приблизно 5-7 хвилин, після чого вийшли з ломбарду разом із гіроскутером та сіли до його автомобілю попросивши завезти їх до товариша який чекає по вул. Депутатській в м. Буча, куди саме вони покажуть пізніше. Після цього вони почали рух та проїжджаючи по вул. Депутатській обвинувачені сказали повернути на прилеглу неасфальтовану дорогу в бік поля, бо саме там чекає їх товариш. Потерпілий погодився та звернув на вказану дорогу, але проїхавши вперед близько 500 метрів, почав перейматись та зупинився перед лісосмугою і повідомив обвинуваченим, щоб вони розрахувались за поїздку, оскільки далі він їх не повезе. Останні відповіли, щоб потерпілий їхав далі інакше піде пішки. Такі дії пасажирів потерпілому не сподобалися та він вирішив розвертатися та їхати в зворотному напрямку. Після чого ОСОБА_8 почав рухатись заднім ходом, щоб розвернутись в напрям вул. Депутатської, що в м. Буча. В цей момент пасажир, який сидів на задньому сидінні, яким, як зазначив потерпілий в судовому засіданні, є обвинувачений ОСОБА_13 , обхопив потерпілого обома руками за шию та почав душити, в ході чого останній не міг поворушитись та почав втрачати свідомість. При цьому інший пасажир, який сидів на передньому сидінні схопив його праву руку та утримував її, щоб він не міг чинити опір. Вказаним чоловіком, як повідомив потерпілий в судовому засіданні, є обвинувачений ОСОБА_12 .. ОСОБА_8 також пояснив, що він намагався чинити опір, але зняти руки нападника зі своєї шиї йому не вдавалось та він крикнув нападникам - що вони роблять. В момент нападу він відчув страх за своє життя, усвідомив, що його хочуть позбавити життя та забрати автомобіль. Також в цей момент він почув, що ОСОБА_13 наказав ОСОБА_12 , який сидів попереду, праворуч від нього, та тримав його праву руку, щоб той виходив та «кінчав» його. В цей момент він зрозумів, що його реально зараз можуть вбити. Після цього ОСОБА_12 відпустив руку потерпілого і йому вдалося скинути одну руку ОСОБА_13 з себе. Після чого, він відкрив водійські двері і спробував вискочити з машини, але ОСОБА_13 утримував його іншою рукою за футболку. В цей момент потерпілий дістав ключ від автомобілю з замку запалювання і спробував силою вивернутись від захвату ОСОБА_13 , однак ОСОБА_12 схопив його за брелок ключів і відірвав його. При цьому сам ключ залишився в руках у потерпілого, який він міцно зжав в кулак. Після чого ОСОБА_8 з силою відштовхнувся та вирвався з автомобілю, при цьому його футболка за яку його тримав ОСОБА_13 залишилась в автомобілі. В цей момент ОСОБА_12 вийшов з автомобілю оббіг його позаду та наніс потерпілому один удар правою рукою в область обличчя зліва, після чого потерпілий розвернувся та почав тікати в бік лісосмуги. Приблизно через п`ятдесят метрів потерпілий побачив, що з автомобілю вийшов ОСОБА_13 та вони вдвох намагаються наздогнати його та вигукують йому в слід вимогу віддати ключі від автомобілю. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 переслідували потерпілого та бігли за ним десь 100-200 метрів, але потерпілий відірвався та вони не змогли його наздогнати і перестали переслідувати. Приблизно через п`ять хвилин він добіг до будівлі автосалону по вул. Депутатській та викликав поліцію. Через 10-15 хвилин приїхав наряд поліції та вони разом поїхали на місце нападу, але обвинувачених на місті вже не було. Оглянувши автомобіль потерпілий побачив, що автомобіль відчинено та відкриті дві ліві дверцяти, а також відкритий капот та задня кришка паливного баку. Також, потерпілий побачив сліди того, що автомобіль намагались завести допоміжним брелком, який залишався в автомобілі. Так, в судовому засіданні потерпілий пояснив, що брелок автомобілю, який у нього вирвали з рук мав кнопку заводу автомобілю, однак ним ця функція була відключена та не працювала. Разом із тим, у разі натискання цієї кнопки автомобіль спрацьовує на аварійний світловий сигнал та блокується багажник. По прибуттю на місце нападу потерпілий виявив, що в автомобілі спрацював аварійний світловий сигнал та заблокована дверцята багажнику. Також він зазначив, що був відкритий капот автомобілю. Крім того, по прибуттю на місцезнаходження автомобілю ним було виявлено, що в середині автомобіля відсутня панель магнітоли марки «PIONER», яка була вмонтована в даному автомобілі та робочий мобільний телефон, який він залишив в автомобілі під час нападу, а саме марки «ХІАОМІ RED MI SA» сірого кольору, в якому знаходилась сім-картка оператора «Київстар», а також виявив відсутність власного шкіряного гаманця коричневого кольору, який потім побачив на вулиці біля автомобілю та з якого зникли гроші в сумі 1200 гривень. Крім того, потерпілий суду пояснив, що добре запам`ятав риси обличчя нападників, їх зріст, колір волосся та він впевнений, що саме обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є тими особами. Також зазначив, що обвинувачені на початку розгляду справи судом, до початку одного із судових засідань, в залі суду, перебуваючи в скляному боксі погрожували йому розправою та зазначили, що шкодують, що не задушили його в той день. Також ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він добре пам`ятає обставини нападу на нього обвинуваченими 08.07.2020р. однак через перебування в шоковому стані не може пригадати усі процесуальні обставини складання правоохоронними органами процесуальних документів. Потерпілий пояснив, що він надав свої пояснення та показав всі обставини події під час проведення із ним відтворення на наступний день після події. Підтримав свої показання надані суду безпосередньо у судовому засіданні та зазначив, що саме вони є вірними, а показання, які були надані ним слідчому викладені не в повній мірі вірно. Також, в судовому засіданні потерпілий пояснив, що про затримання обвинувачених в той же вечір йому повідомили працівники поліції та провели з ним впізнання, на якому він впізнав осіб, які здійснили на нього напад в той день.

Вказані показання потерпілого, являються логічними та послідовними, в судовому засіданні було встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачені ніколи не були особисто знайомі та не перебували в будь-яких відносинах, за таких обставин суд не вбачає підстав для визнання показань потерпілого недостовірними та неправдивими.

Колегія суддів, відхиляє доводи обвинувачених щодо недопустимості показань потерпілого ОСОБА_8 , який на їх думку надав неправдиві показання про те, що саме вони вчинили кримінальне правопорушення, викладене у даному вироку суду. Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, прямо та чітко вказав на присутніх в судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 як на осіб, які вчинили на нього напад з метою заволодіння його майном та транспортним засобом із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, за обставин викладених у даному вироку. Крім того, зміст показань потерпілого, який є очевидцем інкримінованих подій, наданих в судовому засіданні повністю кореспондується, у даному випадку, з показаннями інших свідків, та узгоджується з іншими доказами дослідженими у судовому засіданні.

На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілого достовірними, належними та допустимими, оскільки: 1) вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні в цій частині обвинувачення, зокрема осіб, які були присутні разом з потерпілим у день та безпосередньо під час вчинення відносно нього злочину, дату, час та місце вчинення злочину, мотиви; 2) отримані в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України; 3) не суперечать показанням допитаних свідків та дослідженим письмовим і речовим доказам.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_8 вина обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, викладених у даному вироку суду, підтверджується показаннями свідків, яких судом було допитано безпосередньо у судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , суду пояснив, що обвинувачений ОСОБА_12 йому знайомий, оскільки він мав з ним дружні відносини та мав робочі стосунки, обвинуваченого ОСОБА_13 він не знає. Також повідомив, що потерпілий ОСОБА_8 йому не знайомий. 08.07.2020р. у день затримання ОСОБА_12 вони з ним зустрілися недалеко від місця проживання ОСОБА_25 та проживання батьків свідка, по АДРЕСА_4 , точний час свідок не пригадує але ще було світло. В той день йому подзвонив ОСОБА_23 і вони домовились зустрітися. Під час цієї зустрічі відбулось їх затримання працівниками поліції. При цьому, спочатку під`їхав джип, з нього вийшли два чоловіка без форми які почали всіх класти на землю, потім під`їхала оперативна група, та вони теж приєднались до затримання та поклали силою всіх на землю. Від застосування фізичної сили при затриманні у свідка залишились садна. Також він чув, що фізична сила була застосована і до обвинувачених. Під час цього обшукували кармани їх всіх. Свідок бачив як у обвинувачених з кишені доставали якісь речі та клали назад, що саме він не бачив. Після цього, їх повезли всіх у відділ поліції, а потім його відпустили. На зустрічі їх було п`ять чоловіків, з них двоє це обвинувачені і їх всіх затримали. В відділку поліції їм не повідомили про причини затримання. В судовому засіданні свідок пояснив, що не пам`ятає чи в той день пропонував ОСОБА_12 йому мобільний телефон марки «ХІАОМІ REDMI» в обмін на борг, оскільки був в стані шоку. В день затримання свідка допитував поліцейський, але що саме він повідомляв під час допиту не може пригадати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 , суду пояснив, що обвинувачені та потерпілий ОСОБА_8 йому не знайомі. Влітку 2020р. пізно ввечері, точну дату та час свідок не пригадує, коли він перебував біля магазину «Новус» у м. Буча із напарником ОСОБА_27 , з яким вони працювали на той час у «Бест охороні», до них підійшли працівники поліції та запросили прийняти участь у слідчій дії у якості понятих. Працівники поліції пояснили, що відбувся напад на водія таксі і були затримані підозрювані. Вони разом із працівниками поліції прибули до відділу поліції, їх провели в кабінет де перебували дві підозрювані особи чоловічої статі. За їх участі в одного чоловіка вилучили сім-карту з кишені та помістили до пакету. В судовому засіданні свідок пояснив, що саме обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 він бачив в поліції в якості осіб, щодо яких проводили слідчі дії. Так він бачив, що сім-карту дістали з кишені обвинуваченого ОСОБА_12 .. Щоб щось вилучали у ОСОБА_13 він не пригадує. Також пояснив, що при ньому фізична сила до обвинувачених не застосовувалась. Зовнішній вигляд затриманих був охайний та будь-яких тілесних ушкоджень свідок на них не бачив. Після вилучення сім-карти вони з іншим понятим підписали якийсь процесуальний документ та конверт, в який було запаковано сім-картку. При вилученні сім-карти обвинувачений ОСОБА_12 заперечень не висловлював та про те, що це не його річ при свідку не заявляв.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 , суду пояснив, що обвинувачені та потерпілий ОСОБА_8 йому не знайомі. Влітку 2020р. близько 22.00-23.00 години вечора, коли він перебував біля магазину «Новус» у м. Буча із напарником ОСОБА_26 , з яким вони працювали на той час у «Бест охороні», до них підійшли працівники поліції та запросили прийняти участь у слідчій дії у якості понятих. Працівники поліції пояснили, що відбувся напад на водія таксі і були затримані підозрювані. Вони разом із працівниками поліції прибули до відділу поліції, їх провели в кабінет, де перебував підозрюваний ОСОБА_12 .. Також свідок зазначив, що пригадує, що там був захисник. За їх участі у ОСОБА_12 вилучили сім-карту з кишені та помістили до пакету. Після цього в кабінет завели іншого підозрюваного ОСОБА_13 .. В судовому засіданні свідок пояснив, що саме обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 він бачив в поліції в якості осіб, щодо яких проводили слідчі дії. Так він бачив, що під час огляду працівники поліції достали сім-карту з кишені обвинуваченого ОСОБА_12 .. У обвинуваченого ОСОБА_13 вилучили з кишені грошові кошти та телефон. При свідку фізична сила до обвинувачених не застосовувалась. Зовнішній вигляд затриманих був охайний та будь-яких тілесних ушкоджень свідок на них не бачив. Після вилучення речей вони з іншим понятим підписали якісь процесуальні документи. При вилученні обвинувачені заперечень не висловлювали та про те, що це не їх речі при свідку не заявляли.

Проаналізувавши показання свідків кожні окремо, а також в їх сукупності та нерозривному взаємозв`язку з показаннями потерпілого, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, викладених у даному вироку суду.

Так, показання свідка ОСОБА_24 , проаналізовані судом в їх нерозривному зв`язку із іншими дослідженим доказами, спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що 08.07.2020р. він після відвідування ломбарду із обвинуваченим ОСОБА_13 одразу пішов д дому, після чого до нього через 15 хвилин прийшов знайомий ОСОБА_20 та вони разом перебували у нього вдома. Після цього приблизно через 30 хвилин до нього прийшов ОСОБА_13 та з яким вони всі разом пішли з його дому на вулицю.

Втім, свідок ОСОБА_24 який в судовому засіданні, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань зазначив, що 08.07.2020р. йому подзвонив ОСОБА_12 і вони домовились зустрітися на вулиці. Вони з ним зустрілися недалеко від місця проживання ОСОБА_12 та проживання батьків свідка по АДРЕСА_4 , точний час свідок не пригадує, але ще було світло. Свідок підтвердив, що ОСОБА_12 був разом із ОСОБА_13 , який не був раніше йому знайомий, та під час їх зустрічі вони всі були затримані працівниками поліції.

Крім того, допитані судом свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які в судовому засіданні, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, кожен окремо суду пояснили, що 08.07.2020р. були запрошені у якості понятих під час складання протоколу затримання обвинувачених та їх особистого обшуку. Під час проведення вказаних процесуальних дій свідки не бачили застосування працівниками поліції фізичної сили до обвинувачених, та жодних тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .. Також затримані під час проведення процесуальних дій не висловлювали жодних заперечень та скарг при проведенні вказаних процесуальних дій. Також свідки підтвердили, що у обвинувачених було вилучено з кишень сім-картку від телефону, грошові кошти та телефон.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що показання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо непричетності до нападу на потерпілого ОСОБА_8 та підкиду працівниками поліції сім-картки від телефону та телефону потерпілого спростовуються показаннями потерпілого та допитаних свідків, які були очевидцями цієї події.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо вказаних свідків в ході судового розгляду встановлено не було. Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, їх підкуп, під час судового розгляду суду надано не було.

Крім того, колегія суддів вважає, що показання потерпілого щодо обставин нападу на нього обвинуваченими, не були спростовані в судовому засіданні допитаними свідками та є повністю логічними та послідовними.

Заявлений стороною захисту свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні не була допитана, сторона захисту не змогла забезпечити явку даного свідка у судове засідання. Вказаний свідок був заявлений стороною захисту з метою перевірки обставин подання потерпілим слідчій ОСОБА_28 заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024р. судом надано доручення ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області провести слідчі (розшукові) дії щодо встановлення місця проживання свідка ОСОБА_28 , яка в період з 15.02.2020 по 13.07.2020р. працювала слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київської області.

Відповідно до повідомлення заступника керівника Бучанської окружної прокуратури від 10.05.2024р.за №53-3279вих.24 ОСОБА_28 , в період з 15.02.2020 по 13.07.2020р. працювала слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київської області та входила до групи слідчих в даному кримінальному провадженні. На даний час ОСОБА_28 проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно повідомлень начальника ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 12.08.2024р. за №10497/229/-2024, від 03.09.2024р. за №11745/229/-2024 та від 08.10.2024р. за № 13802/229/-2024 ухвали суду про примусовий привід свідка ОСОБА_28 виконані не були через те, що в ході виконання приводу було встановлено, що свідок за адресою: АДРЕСА_5 не зареєстрована та не проживає, що підтверджується матеріалами перевірки.

Ухвалами Ірпінського міського суду Київської області було доручено начальнику ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснити привід свідка ОСОБА_28 за адресою можливого проживання свідка, а саме: АДРЕСА_6 .

Відповідно до повідомлення начальника ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 17.01.2025р. за №СЕД-11083-2025 ухвали суду про примусовий привід свідка ОСОБА_28 виконані не були через те, що в ході виконання приводу було встановлено, що неодноразовими виходами з метою виконання ухвал суду про привід свідка за адресою: АДРЕСА_6 свідка виявлено не було.

Враховуючи викладене, суд вжив вичерпних заходів для виклику свідка ОСОБА_28 у судове засідання для її допиту, однак за вищенаведених причин вона не з`явилась у судове засідання та допитана судом не була.

Крім показань потерпілого та свідків, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187 , ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, викладених у даному вироку суду підтверджується наступними письмовими доказами.

Відповідно до Витягу з ЄРДР за № 0001789 від 08.07.2020р. вбачається, що 08.07.2020р. (22:23 год.) були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відповідно до фабули якого, 08.07.2020 року до ЧЧ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області надійшло повідомлення про те, що в м. Буча поблизу вул. Депутатська ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинили розбійний напад з метою заволодіння майном ОСОБА_8 . (ЄО 19085)

Відповідно до Витягу з ЄРДР за № 0001790 від 09.07.2020р. вбачається, що 09.07.2020р. (02:07 год.) були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, відповідно до фабули якого, 08.07.2020 року приблизно о 19 год. 30 хв. за адресою: м. Буча Київської області вул. Депутатська, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , погрожуючи насильством небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважала необхідним для заволодіння автомобілем марки «Шевроле Лачетті» НОМЕР_3 .

У постанові Верховного Суду у справі № 761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Відповідно вказаний витяг, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження, суд вважає електронною базою даних, даний витяг засвідчує факт внесення відомостей до ЄРДР і належність та допустимість доказів, отриманих після внесення вказаних відомостей до реєстру.

Відповідно до електронного рапорту помічника чергового ЧЧ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області від 09.07.2020 про отримання заяви, яку зареєстровано в Журналі єдиного обліку за № 19085, згідно фабули якого: 08.07.2020 року о 21:55 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.07.2020 року о 19:10 год. за адресою: м. Буча, вул. Депутатська, поруч з автосалоном Регіон заявника побили двоє невідомих. Зі змісту зведення чергового № 190 від 08.07.2020 року, вбачається, що поруч з автосалоном Регіон, о 19:10 год. його побили та забрали гаманець в якому було 1200 грн. та телефон Ксіомі Редмі 5А, автомагнітолу. Зі слів заявника він таксист, який підвозив двох чоловіків, коли приїхали на вказану адресу, невідомі накинулися, намагалися душити заявника та били його, після того, як заявник вибіг з авто нападники намагалися завести авто, але не змогли та втекли в напрямку Бучанського переїзду. Опис нападників: один чоловік 28-33 роки одягнутий в чорну футболку, чорну кепку, чорні шорти, другий чоловік зріст 175 см, смуглявий, русе волосся, одягнутий в бірюзову футболку. Заявник працівник таксі. ШМД не потрібна. Телефонує з телефона знайомого. Зброї не було. Заявник: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Згідно постанов Верховного Суду у справі № 606/1634/15-к від 12.04.2019 та Верховного Суду у справі № 225/1952/17 від 15.10.2020 рапорт немає самостійного значення, однак оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі, а відтак вказаний рапорт, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження береться судом до уваги.

Також, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2020, даний протокол був складений слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_28 08.07.2020 року о 20 год. 30 хв., та відповідно до змісту якого, потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що 08.07.2020 року невідомі особи в м. Буча, нанесли ОСОБА_8 тілесні ушкодження, заволоділи мобільним телефоном «Xiomi Redmi 5» сірого кольору, панеллю від магнітоли «Pioner» та гаманцем чорного кольору «EMINSA» в якому знаходились грошові кошти в розмірі 1200 грн. та намагалися заволодіти автомобілем марки «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_29 , просив визнати протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2020 року недопустимим доказом, оскільки даний доказ отриманий внаслідок істотного порушення прав ОСОБА_12 передбачених ст. 10 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважав, що оскільки в даному протоколі та в електронному рапорті чергового ЧЧ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області є значна різниця в часі, то даний протокол був складений з порушенням КПК України та викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності зазначених у протоколі відомостей, однак суд не може погодитися із таким доводом захисника, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України і ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні такого правопорушення.

За змістом ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення - це офіційний документ, який складається уповноваженою особою органу (підрозділу) поліції при отриманні заяви або повідомлення про кримінальне правопорушення. Він містить інформацію про особу заявника, суть заяви та інші важливі обставини події. Даний протокол складається з метою фіксування факту звернення особи з заявою про правопорушення та забезпечення початку відповідних процесуальних (слідчих) дій.

Згідно 2 Розділу «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100 прийняття заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснюється цілодобово і безперервно та невідкладно органом (підрозділ) поліції, до якого надійшла така інформація. Заяви (повідомлення) можуть бути усні або письмові: усні заяви (повідомлення) від осіб уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції або інший поліцейський, до повноважень якого це належить, вносить до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Облік таких заяв та повідомлень проводиться уповноваженими працівниками чергових частин органів поліції, працівниками інших структурних підрозділів цих органів, яких призначено підмінними черговими в установленому порядку, оператором телефонної лінії «102» або іншою посадовою особою.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що ним було здійснено один телефонний дзвінок на лінію «102», одразу після того як йому вдалося втекти від нападників, в приблизний проміжок часу з 19:30 год. до 20:00 год. 08.07.2020 року. Після чого прибули працівники поліції та в подальшому слідча група.

Суд, проаналізувавши надані стороною обвинувачення письмові документи, а саме: Витяг з ЄРДР за № 0001789 від 08.07.2020р., Витяг з ЄРДР за № 0001790 від 09.07.2020р., електронний рапорт помічника чергового ЧЧ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області від 09.07.2020 про отримання заяви, яку зареєстровано в Журналі єдиного обліку за № 19085 та письмовий доказ протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2020р. та дослідивши їх в сукупності та нерозривності зв`язку між ними, встановив наступне.

Так, відповідно до електронного рапорту помічника чергового ЧЧ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області від 09.07.2020 про отримання заяви, яку зареєстровано в Журналі єдиного обліку за № 19085 - 08.07.2020 року о 21:55 год. зі служби «102» до ЧЧ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що о 19:10 год. двоє невідомих побили ОСОБА_8 поруч з автосалоном «Регіон» в м. Буча по вул. Депутатська. Після чого, черговим ЧЧ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області було видано завдання для патрульної поліції для перевірки відомостей, які надійшли зі служби «102».

Таким чином, вищевказаний електронний рапорт свідчить про те, що о 21:55 год. 08.07.2020 року надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення зі служби «102», інформації про те, о котрій годині було отримано вищевказане повідомлення саме оператором служби «102» в матеріалах справи відсутня. Також, на підставі даного повідомленні зі служби «102», 08.07.2020 року о 22:23:35 год., тобто після виконання завдання працівниками поліції, а саме слідчою ОСОБА_28 (о 21:59:32) були внесені відповідні відомості до ЄРДР за № 0001789, оскільки в фабулі саме цього Витягу зазначено, що відомості були внесені за «іншими повідомленнями», через розбійний напад на ОСОБА_30 за кваліфікацією кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 187 КК України.

Протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2020р. був складений слідчим ОСОБА_28 о 20:30 год. 08.07.2020 року в м. Буча, зі слів потерпілого ОСОБА_8 на місці, де знаходився його автомобіль, поблизу вул. Депутатська. З даного протоколу вбачається, що потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність згідно ст. 383КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, що підтверджується його власним підписом у відповідній графі вказаного протоколу.

В подальшому, на підставі вищевказаного протоколу до ЄРДР були внесені відповідні відомості, які були зареєстровані за № 0001790 о 02:07:33 год. 09.07.2020 року, з фабулою в якій зазначено про замах на викрадення автомобіля, за кваліфікацією - ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно з положеннями статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2020 року є інформацією про вчинення кримінального правопорушення, зафіксованою у певній процесуальній формі, яка стала підставою для невідкладних процесуальних дій, а саме проведення огляду місця події. Сам по собі вказаний протокол не містить даних щодо причетності саме обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що даним доказом підтверджується подія вчинення кримінального правопорушення, час, спосіб його вчинення, при цьому, разом з вказаним, розбіжності в зазначенні часу в протоколі про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та часу реєстрації даної заяви в Журналі єдиного обліку не впливає на суть вказаного доказу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав для визнання протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.07.2020 року недопустимим доказом, у суду немає, оскільки останній був складений у відповідності до вимог чинного КПК України.

Крім того, судом не було встановлено порушень прав ОСОБА_12 передбачених ст. 10 КПК України і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод при складанні вищевказаного протоколу, на які посилалась сторона захисту в своєму клопотанні про визнання цього протоколу недопустимим доказом.

В подальшому постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 09.07.2020 року, кримінальні провадження внесені до ЄРДР за № 0001789 від 08.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та № 0001790 від 09.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України були об`єднані з присвоєнням провадженню один реєстраційний номер 0001789.

Крім того, 08.07.2020 року потерпілий ОСОБА_8 надав дозвіл на огляд місця події, а саме автомобіля марки «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився за адресою: м. Буча, вул. Депутатська, коорд.: 50.5356576, 30.2022596.

Відповідно до протоколу огляду місця події проведеного слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_28 від 08.07.2020 року, який проводився з 20 години 40 хвилин до 21 години 10 хвилин та ілюстративної таблиці до нього, огляд проводився за участі двох понятих, криміналіста та власника, місцем огляду була відкрита ділянка місцевості, поряд з вул. Депутатською, координати: 50.5356586, 30.2022596, що в м. Буча. На вказаній ділянці місцевості розміщений автомобіль «Шевроле Лачетті» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на криші якого наявна фішка білого кольору з написом «СОВА». На момент огляду автомобіль відчинений, доступ до автомобілю вільний. Відкривши двері з водійської сторони в середині автомобіля видно, що в ньому наявні: сидіння, кермо, коробка передач, а також виявлено, що біля водійського сидіння внизу на підлозі наявний брелок з розігнутим вушком, також на панелі з правої сторони від керма наявна коробка від автомагнітоли на якій відсутня панель. В ході огляду водійське кермо було оброблено дактилоскопічним порошком, відбитків та слідів виявлено не було. Відчинивши двері з правої сторони від водійського сидіння виявлено бардачок, відчинивши бардачок, видно, що в ньому наявний технічний паспорт на автомобіль «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 серія та номер - НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , на ім?я ОСОБА_31 . На задньому сидінні обстановку не порушено. В ході огляду на спойлері кришки багажнику було виявлено два сліди папілярних ліній та один слід папілярного узору. Також, виявлено два сліди папілярних узорів на зовнішній поверхні правих задніх дверей автомобіля, які вилучені за допомогою липкої стрічки-скотч та перенесені на лист аркушу А4, який в подальшому поміщено в спецпакет № INZ2027289. Також, оглянувши кришку капоту, на нижній частині капоту автомобіля було виявлено три сліди папілярних узорів, які за допомогою липкої стрічки-скотч перенесено на лист аркушу А4 та поміщено в паперовий конверт білого кольору на який нанесено роз`яснювальні написи та підписи учасників огляду. Брелок з розігнутим вушком, виявлений з водійської сторони на підлозі, вилучений та поміщений до паперового конверту білого кольору, на який нанесено роз?яснювальні написи та підписи учасників огляду. Автомобіль «Шевроле Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1 опечатано, шляхом склеювання паперових смужок на двері, багажник та капот, після чого автомобіль було вилучено та поміщено на територію Ірпінського ВП.

Крім того, з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.07.2020 року, який був складений слідчим СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_32 о 00:30 год., вбачається, що ОСОБА_12 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 08.07.2020 року о 22:00 год. за адресою: АДРЕСА_7, та в подальшому був доставлений до Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області, розташованого за адресою: Київська обл., вул. Нове Шосе 3, де в присутності адвоката було складено даний протокол. Також, під час складання даного протоколу було проведено обшук затриманого ОСОБА_12 під час якого з лівої кишені спортивних штанів ОСОБА_12 було вилучено сім-картку мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_6 , яку в подальшому було поміщено до паперового конверту, який було опечатано.

Постановою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_33 про відібрання зразків для експертного дослідження, було вирішено відібрати зразки папілярних візерунків у підозрюваного ОСОБА_13 , 09.05.1986 року.

З протоколу отримання зразків для експертизи від 09.07.2020 року, який був складений начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , вбачається, що 09.07.2020 року в присутності понятих у підозрюваного ОСОБА_13 було відібрано зразки папілярних візерунків для проведення дактилоскопічної експертизи, дане відібрання зразків відбулось шляхом нанесення на пальці ОСОБА_13 дактилоскопічної пасти та притискання пальців та долоней до аркушу паперу.

Постановою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_33 про відібрання зразків для експертного дослідження, було вирішено відібрати зразки папілярних візерунків у підозрюваного ОСОБА_12 , 25.01.1995 року.

З протоколу отримання зразків для експертизи від 09.07.2020 року, який був складений начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , вбачається, що 09.07.2020 року в присутності понятих у підозрюваного ОСОБА_12 було відібрано зразки папілярних візерунків для проведення дактилоскопічної експертизи, дане відібрання зразків відбулось шляхом нанесення на пальці ОСОБА_12 дактилоскопічної пасти та притискання пальців та долонею до аркушу паперу.

Як вбачається з висновку експерта № 17-1/2174 від 25.08.2020 року, на дослідження експертам були надані об`єкти упаковані в пакет «Головне слідче управління» № ІNZ2027289, та два паперові конверти коричневого кольору з розмірами сторін 227х160мм кожен.

На лицеву сторону пакету «Головне слідче управління» № ІNZ2027289, нанесені типографський текст та лінії графлення, які заповнені рукописними пояснювальними написами та підписами: «08.07.2020 р. м. Буча, вул. Депутатська; Сліди п/y та сліди папілярних ліній» та нанесені підписи двох понятих, спеціаліста (зображення 1, 2 ілюстративної таблиці, що додається до висновку експерта); на одній стороні першого конверту нанесені рукописні пояснювальні написи: «08.07.2020 м. Буча вул. Депутатська; Вилучено: три сліди п/у з капоту автомобіля «Шевроле Лачеті» д.н.з. НОМЕР_1 » та підписи двох понятих. Клапан конверту заклеєний та скріплений аркушем паперу з нанесеними на нього двома відбитками печатки «Для довідок Бучанське ВП». Для зручності дослідження конверт умовно пронумерований як № 1 (зображення 3, 4 ілюстративної таблиці, що додається до висновку експерта); на одній стороні другого конверту нанесені рукописні пояснювальні написи: «Сліди папілярних візерунків виявлені та вилучені під час огляду мобільного телефону марки «МІ» виявленого та вилученого у ОСОБА_13 під час затримання в порядку ст 208 КПК України. Нач. СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській обл. (підпис) ОСОБА_35 » та підписи двох понятих. Клапан конверту заклеєний та скріплений аркушем паперу з нанесеними на нього двома відбитками печатки «Для довідок Бучанське ВП». Для зручності дослідження конверт умовно пронумерований як № 2 (зображення 5, 6 ілюстративної таблиці, що додається до висновку експерта).

Дактилокарти надані на дослідження упакованими в паперовий конверт коричневого кольору з розмірами сторін 227x160 мм. На одну сторону конверту нанесені рукописні пояснювальні написи та підпис слідчого. Для зручності дослідження конверт умовно пронумерований як № 3 (зображення 7, 8 ілюстративної таблиці, що додається до висновку експерта). Цілісність пакувань не порушено.

При відкритті пакету та конвертів встановлено, що в них знаходяться: в пакеті «Головне слідче управління» № INZ2027289, аркуш паперу білого кольору формату А4. На одну сторону аркушу нанесені рукописні пояснювальні написи та приклеєно чотири липкі стрічки типу «скотч» з найбільшими розмірами сторін: 62х37 мм, яка розташована на відстані 147 мм від лівого зрізу аркушу та 34 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано один слід папілярного узору, який для зручності дослідження умовно пронумерований як № 1; 75х84 мм, яка розташована на відстані 132 мм від лівого зрізу аркушу та 81мм від верхнього. На стрічку перекопійовано один слід папілярного узору, який для зручності дослідження умовно пронумерований як № 2; 90х86 мм, яка розташована на відстані 118 мм від лівого зрізу аркушу та 166 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано один слід папілярного узору, який для зручного дослідження умовно пронумерований як № 3; 38х64 мм, яка розташована на відстані 69 мм від лівого зрізу аркушу та 232 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано два сліди папілярних узорів, які для зручності дослідження умовно пронумеровані як № 4, № 5.

В конверті № 1 аркуш паперу білого кольору формату А4. На одну сторону аркушу нанесені рукописні пояснювальні написи та приклеєно три липкі стрічки типу «скотч» з найбільшими розмірами сторін: 35х37 мм, яка розташована на відстані 174 мм від лівого зрізу аркушу та 67 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано три сліди папілярних узорів, які для зручності дослідження умовно пронумеровані як № 6, № 7, № 8; 30х35 мм, яка розташована на відстані 180 мм від лівого зрізу аркушу та 116 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано один слід папілярного узору, який для зручності дослідження умовно пронумерований як № 9; 30х45 мм, яка розташована на відстані 180 мм від лівого зрізу аркушу та 155 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано три сліди папілярних узорів, які для зручності дослідження умовно пронумеровані як № 10, № 11, № 12.

В конверті № 2, аркуш паперу білого кольору формату А4. На одну сторону аркушу нанесені рукописні пояснювальні написи та приклеєно три липкі стрічки типу «скотч» з найбільшими розмірами сторін: 42х35 мм, яка розташована на відстані 166 мм від лівого зрізу аркушу та 47 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано один слід папілярного узору, який для зручності дослідження умовно пронумерований як № 13; 28х30 мм, яка розташована на відстані 180 мм від лівого зрізу аркушу та 90 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано один слід папілярного узору, який для зручності дослідження умовно пронумерований як № 14; 42х37 мм, яка розташована на відстані 166 мм від лівого зрізу аркушу та 121 мм від верхнього. На стрічку перекопійовано один слід папілярного узору, який для зручності дослідження умовно пронумерований як № 15;

В конверті № 3 дві дактилокарти на ім`я ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Так, з висновку даної експертизи вбачається, що сліди пальців рук з розмірами по осях 15х22 мм (№ 1), 14х12 мм (№ 4), 14х16 (№ 6), 11х12 мм (№ 8), 21х30 мм (№ 9), 15х17 мм (№10), 7х12 мм (№ 11) та сліди фрагментів долонь з розмірами по осях 80х52 мм (№ 2), 82х66 мм (№ 3), слід папілярного узору з розмірами по осях 8х21 мм (№ 7), які вилучені під час огляду місця події від 08.07.2020, а саме автомобіля «Шевроле Лачетті» днз. НОМЕР_1 , за адресою: м. Буча Київської області, вул. Депутатська - придатні для ідентифікації по ним особи (осіб); сліди папілярних узорів з розмірами по осях 11х7 мм (№ 5), 9х10 мм (№ 12) - не придатні для ідентифікації по ним особи (осіб).

Слід пальця руки з розмірами по осях 14х10 мм (№ 14), який вилучений з поверхні мобільного телефону марки «МІ» ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , вилученого у ОСОБА_13 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, - придатний для ідентифікації по ньому особи; сліди папілярних узорів з розмірами по осях 13х9 мм (№ 13), 4х5 мм (№ 15) - непридатні для ідентифікації особи (осіб). Слід пальця руки з розмірами по осях 14х10 мм (№ 14), який вилучений з поверхні мобільного телефону марки «МІ» ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , вилученого у ОСОБА_13 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, - залишений безіменним пальцем лівої руки гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сліди фрагментів долонь з розмірами по осях 80х52 мм (№2), 82х66 мм (№ 3), які вилучені під час огляду місця події від 08.07.2020 року, а саме автомобіля «Шевроле Лачетті» днз. НОМЕР_1 , за адресою: м. Буча Київської області, вул. Депутатська - залишені долонею правої руки ОСОБА_13 , тобто сліди рук ОСОБА_13 були виявлені на спойлері багажника та правих задніх пасажирських дверцятах автомобіля «Шевроле Лачетті» днз. НОМЕР_1 , відповідно до Зображення № 9.

Сліди пальців рук, які були вилучені під час огляду місця події від 08.07.2020 року, а саме автомобіля «Шевроле Лачетті» днз. НОМЕР_1 , за адресою: м. Буча Київської області, вул. Депутатська, з розмірами по осях 14х16 мм (№ 6), 15х17 мм (№ 10), 7х12 мм (№ 11) залишені безіменним пальцем лівої руки, слід пальця руки з розмірами по осях 11х12 мм (№8) залишений мізинцем лівої руки, слід пальця руки з розмірами по осях 21х30 мм (№ 9) залишений великим пальцем лівої руки, слід папілярного узору з розмірами по осях 8х21 мм (№ 7) залишений середнім пальцем лівої руки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто сліди пальців рук ОСОБА_12 були виявлені на капоті автомобіля «Шевроле Лачетті» днз. НОМЕР_1 , відповідно до Зображення № 11.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_29 , просив визнати протокол огляду місця події від 08.07.2020 року, протокол затримання ОСОБА_12 від 09.07.2020 року та висновок експерта № 17-1/2174 від 25.08.2020 року недопустимими доказами, оскільки вони були отримані внаслідок порушення чинного законодавства України, зокрема через суперечності щодо часу прийняття заяви потерпілого про злочин на «102» та проведенням огляду місця події.

Разом із тим, такі доводи сторони захисту колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вище суд мотивовано визнав допустимим письмовий доказ - протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.07.2020 року.

Щодо інших доводів захисту, зокрема порушення порядку проведення огляду місця події, а саме: відсутності в Ілюстративній таблиці до даного протоколу фото слідів папілярних узорів та ліній, спецпакетів в які вони були поміщені, а також відсутність підписів на даній Ілюстративній таблиці слідчого, потерпілого та понятих, суд виходить з наступного.

Статтею 87 КПК України встановлюються підстави для визнання доказів недопустимими внаслідок істотного порушення прав та свобод людини при їх отриманні.

Вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, слід насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки "зруйнували" або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

Тобто мета огляду насамперед полягає у виявленні та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 КПК України для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Згідно з приписами ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Як вбачається з вищевказаного протоколу огляду місця події, в ньому зазначено, що під час даної слідчої дії було виявлено та вилучено сліди папілярних узорів та ліній, які були поміщені до спецпакетів. Даний протокол був підписаний слідчим, спеціалістом, потерпілим та понятими, доповнень та зауважень до протоколу від учасників не надходило. В протоколі також вказано, що огляд проводився за участі спеціаліста та з використанням фотоапарату «Canon».

Так, суд звертає увагу на те, що обов`язковим способом фіксації доказової інформації під час проведення огляду є протоколювання, а протокол є основним засобом фіксації доказової інформації.

Приписами ч. 1 ст. 105 КПК України передбачено, що особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки.

Згідно з ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Як вбачається з додатку до протоколу огляду місця події від 08.07.2020 року, а саме Ілюстратинвої таблиці, вона була виготовлена та підписана спеціалістом ОСОБА_36 , який був зазначений в протоколі.

Суд зазначає, з врахуванням положень ч. 3 ст. 105 КПК України, Ілюстративна таблиця була виготовлена спеціалістом та ним підписана у відповідності до чинного КПК України, а наявність підписів інших учасників процесуальної дії не є обов`язковою, оскільки даний додаток ними не виготовлявся.

Щодо відсутності в Ілюстративній таблиці фото виявлених та вилучених папілярних ліній та узорів, слід зазначити, що їх обов`язкова наявність, також, не передбачена чинним процесуальним законом, оскільки об?єкт-слідоносій, в даному випадку - автомобіль, був також вилучений за результатами даної слідчої дії.

Так, суд дійшов висновку, що не підписання Ілюстративної таблиці усіма учасниками слідчої дії у присутності яких проводилася фотозйомка, не призвело до отримання необ`єктивних результатів або ж наявності підстав для визнання даного протоколу з додатком доказом, який не відповідає вимогам ст. 87 КПК України.

Крім того, суд враховує, що сторона захисту не зверталася зі скаргами про порушення проведення огляду місця події під час досудового слідства, та в судовому засіданні, під час та після дослідження даного письмового доказу, стороною захисту не було заявлено клопотань щодо виклику до суду для уточнення та/або надання додаткових пояснень з приводу даного доказу, учасників даної слідчої дії, зокрема: слідчого, спеціаліста, потерпілого, понятих.

Таким чином, суд, вважає безпідставними доводи захисника про недопустимість протоколу огляду місця події від 08.07.2020 року та ілюстративної таблиці до нього.

Щодо доводу захисника про порушення порядку затримання ОСОБА_12 та визнання у зв`язку із цим протоколу затримання від 09.07.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Так, з даного протоколу вбачається, що фактичним часом затримання ОСОБА_12 є 22:00 год. 08.07.2020 року, тобто через півтори - дві години, після того, як потерпілий ОСОБА_8 надав працівникам поліції детальний опис осіб, які здійснили на нього напад, у зв`язку із чим у суду відсутні сумніви щодо можливості правоохоронних органів за цей час провести оперативні дії, спрямовані на пошук осіб, які підпадали під наданий потерпілим опис.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ввід 09.07.2020 року недопустимим доказом.

З приводу клопотання захисника про визнання недопустимим доказом висновку експерта № 17-1/2174 від 25.08.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Зміст оцінки цього джерела доказів полягає у визначенні його допустимості для використання у кримінальному провадженні, а також повноти і достовірності викладених у ньому відомостей.

Для оцінки висновку експерта суд має враховувати, зокрема обсяг та якість взятих до уваги фактів, наданих експерту або встановлених під час експертного дослідження, переконливість викладених експертом доводів, переконливість пояснень, чому неможлива інша інтерпретація тієї сукупності фактів, на підставі яких робився висновок, тощо.

За приписами кримінального процесуального закону висновок експерта не має наперед встановленої сили, не має переваг перед іншими доказами, виключної обов`язковості для суду й оцінюється разом з іншими доказами за правилами, передбаченими ст. 94 КПК України.

Так, в своєму клопотанні захисник зазначив, що даний висновок експерта є недопустимим доказом на підставі доктрини «плодів отруйного дерева» у зв`язку із тим, що протокол огляду місця події від 08.07.2020 року є недопустимим, а об?єкти на дослідження експертам надавались, саме ті, які були виявлені та вилучені під час цього огляду.

Зважаючи на те, що колегія суддів прийшла до висновку щодо допустимості як доказу протоколу огляду місця події від 08.07.2020 року, за таких підстав в даному випадку є неспроможними доводи щодо застосування доктрини «плодів отруйного дерева», та інших підстав для визнання даного висновку експерта недопустимим доказом судом не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що висновок експерта № 17-1/2174 від 25.08.2020 року, був наданий у відповідності до вимог чинного законодавства України та є допустимим доказом в даному кримінальному провадженні.

Також, з матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.07.2020 року, який був складений слідчим СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 о 23:50 год., вбачається, що ОСОБА_13 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 08.07.2020 року о 22:00 год. за адресою: АДРЕСА_7, та в подальшому був доставлений до Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області, розташованого за адресою: Київська обл., вул. Нове Шосе 3, де в присутності адвоката було складено даний протокол. Також, під час складання даного протоколу було проведено обшук затриманого ОСОБА_13 під час якого було виявлено та вилучено: з правої кишені шортів, в які був одягнений ОСОБА_13 вилучено грошові кошти в сумі 648 грн., а саме одна купюра номіналом двісті гривень, одна купюра номіналом сто гривень, одинадцять купюр номіналом двадцять гривень, дві купюри номіналом п?ятдесят гривень, три купюри номіналом п?ять гривень, чотири купюри номіналом дві гривні, п?ять купюр номіналом одна гривня, які запаковано до паперового конверту. З підлоги під сидінням на якому сидів ОСОБА_13 вилучено мобільний телефон марки «МІ» імеі 1: НОМЕР_7 , імеі 2: НОМЕР_8 , в якому знаходиться картка електронної пам?яті об?ємом 32 GB, сім-карти в телефоні відсутні, який запаковано до паперового конверту. Зі столу поряд з ОСОБА_13 вилучено мобільний телефон марки «Huawei», який заблоковано PIN-кодом (на прохання ОСОБА_13 повідомити пін-код відмовився та самостійно розблокував вказаний телефон) імеі 1: НОМЕР_9 , імеі 2: НОМЕР_10 з сім-карткою НОМЕР_11 , запаковано до паперового конверту. З підлоги під сидінням на якому сидів ОСОБА_13 паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, запаковано до паперового конверту.

Відповідно до протоколу огляду від 11.07.2020 року, який проводився в період часу з 10:00 год. до 10:20 год. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , в присутності понятих було проведено огляд, яким було встановлено, що об?єктом огляду є мобільний телефон марки «МІ», який вилучено 08.07.2020 року під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_13 .. Вказаний мобільний телефон запаковано до паперового конверту на якому знаходились пояснювальний напис слідчого та підписи понятих. При відкритті вказаного конверту встановлено, що всередині знаходиться телефон марки «МІ». Оглядом вказаного телефону встановлено, що сім-картка в ньому відсутня, та наявна картка пам?яті електронної інформації MicroSD об?ємом 32Gb. При ввімкнені вказаного телефону та вводі комбінації клавіш «*#06#» на екрані телефону з`являється серійний номер, а саме: імеі 1: НОМЕР_7 , імеі2: НОМЕР_8 . При обробці поверхні вказаного мобільного телефона дактилоскопічним порошком виявлено сліди папілярних візерунків, які за допомогою липкої стрічки перенесено на аркуш паперу формату А4, а саме трьома відрізками липкої стрічки. В подальшому на аркуші паперу зроблено пояснювальні написи та запаковано до паперового конверту на якому здійснено пояснювальний напис та надано понятим для підпису.

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2020 року, який проводився в період часу з 10:30 год. до 10:40 год. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , було проведено огляд, яким було встановлено, що об`єктом огляду є брилок виявлений та вилучений 08.07.2020 року при огляді місця події, за адресою: Київська область, м. Буча, неподалік вул. Депутатська, координати: 50.5356586 30.2022596, з автомобіля марки «Шевроле Лачеті» днз. НОМЕР_1 . Вказаний брилок запаковано до паперового конверту білого кольору на лицевій стороні якого міститься пояснювальний напис та підписи слідчого і понятих. При огляді пакування встановлено, що цілісність його не порушена. При відкритті конверту встановлено, що всередині знаходиться брилок чорного кольору розміром 5х3см. на лицевій стороні якого знаходиться чотири кнопки з символьними позначеннями, а саме: «закриття замка», «відкриття замка», «відкриття багажного відділення», «вимкнення звуку». На зворотній стороні вказаного брилка мається напис «Tomahawk 433,92Mhz Battery CR 2032-3V». В нижній частині вказаного брилка знаходиться металеве кільце яке на момент огляду деформоване та має близьку до овальної форму.

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2020 року, який проводився в період часу з 10:00 год. до 10:20 год. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , було проведено огляд, яким було встановлено, що об?єктом огляду є сім-картка мобільного оператора «Київстар» виявлена та вилучена 09.07.2020 року у ОСОБА_12 , під час затримання в порядку ст. 208 КПК України. Вказана сім-картка запакована до паперового конверту, який має пояснювальний напис та підписи понятих, клапан якого заклеєно. Під час огляду встановлено, що цілісність пакування не порушено. При відкритті вказаного конверту встановлено, що в середині знаходиться сім-картка, яка має з одного боку логотип мобільного оператора «Київстар» та маркування « НОМЕР_6 », а з іншого боку контактну групу електронного з`єднання. При вставлянні вказаної сім-карти в гніздо для сім-карт мобільного телефону та подальшому ввімкнені телефону в верхньому лівому куті з`являються позначення підключення до мережі мобільного зв`язку «Київстар». При введенні на мобільного телефоні комбінації клавіш «*061#» та натисканні клавіши виклику абонента на екрані мобільного телефону з`являється напис «Ваш номер телефону НОМЕР_12 ».

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2020 року, який проводився в період часу з 11:00 год. до 11:20 год. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , в присутності потерпілого було проведено огляд, яким було встановлено, що об`єктом огляду є коробка від мобільного телефону надана ОСОБА_8 , як повідомив останній дана коробка від мобільного телефону яким заволоділи раніше невідомі йому особи 08.07.2020 року при обставинах повідомлених ним під час допиту. На лицевій стороні вказаної коробки знаходиться напис «Redmi 5A». На зворотній стороні вказаної коробки міститься напис з вказівкою індивідуального номеру мобільного телефону, а саме ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 . В середині вказаної коробки знаходиться інструкція до мобільного телефону та товарний чек згідно якого вказаний мобільний телефон було придбано 21.07.2020 року за 2994 гривні.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2646 від 12.08.2020 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 5A» модель MCG3B, станом на 08.07.2020 року з урахуванням зносу складає 1600 гривень.

Відповідно до висновку експерта № 78 від 30.07.2020 року, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_8 , 1992 року народження, на момент його звернення до травмпункту Ірпінської ЦМЛ, 08.07.2020 року, мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден шиї, тулуба та верхніх кінцівок (точна локація та їх кількість в медичній документації не зазначена), які утворились від дії тупого (их) предмету (ів), індивідуальні характеристики якого не відобразилися, можливо в строк, вказаний в постанові, а саме 08.07.2020 року і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Діагноз - «Забій м`яких тканин обличчя ліворуч» не підтверджений об`єктивними клінічними даними, а саме описом стану м`яких тканин обличчя, тому не може враховуватись при оцінці ступеню тяжкості. Враховуючи те, що точна кількість, локалізація і детальні морфологічні особливості тілесних ушкоджень в медичній документації не зазначені, встановити точний механізм (удар, падіння на площину, тощо) та кількість травматичних дій встановити не представляється можливим.

Вищевказаний висновок експерта доводить факт отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді саден шиї, тулуба та верхніх кінцівок в день нападу на потерпілого, а саме 08.07.2020р. та повністю узгоджується із показаннями потерпілого щодо обставин та механізму завдання йому обвинуваченим ОСОБА_13 під час нападу тілесних ушкоджень в області шиї в наслідок її стискання обома руками, які спричинили його удушення.

Також, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.07.2020 року, впізнання було розпочато о 12 год. 15 хв. та закінчено о 12 год. 30 хв.. Так, дане впізнання проводилось слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_37 у присутності двох понятих. Дане впізнання проводилось з потерпілим ОСОБА_8 .. Так, під час, пред`явлення особи для впізнання потерпілому, останній впізнав одну з двох осіб, яка вчинила на нього розбійний напад 08.07.2020 року близько 19:10 год. в м. Буча поблизу вул. Депутатська, за рисами обличчя, зачіскою, формою носа, губ, очей під № 1, та як ту, яка його душила в автомобілі. Під зображенням № 1 був фотознімок ОСОБА_13 ..

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.07.2020 року, впізнання було розпочато о 12 год. 40 хв. та закінчено о 12 год. 55 хв.. Так, дане впізнання проводилось слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_37 у присутності двох понятих. Дане впізнання проводилось з потерпілим ОСОБА_8 .. Так, під час, пред`явлення особи для впізнання потерпілому, останній впізнав одну з двох осіб, яка вчинила на нього розбійний напад 08.07.2020 року близько 19:10 год. в м. Буча поблизу вул. Депутатська, за рисами обличчя, зачіскою, формою носа, губ, очей та загальним їх розташуванням один відносно одного під № 2, та як ту, яка сиділа праворуч від нього та тримала за руку та в подальшому нанесла йому удар в обличчя. Під зображенням № 2 був фотознімок ОСОБА_12 ..

В судовому засіданні захисник ОСОБА_29 , просив визнати протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.07.2020 року недопустимим доказом, оскільки слідчим не було проведено попереднє опитування потерпілого про зовнішній вигляд і конкретні прикмети особи, також в протоколі зазначені загальні прикмети за якими потерпілий впізнав особу, фото осіб пред`явлених для впізнання мають суттєві відмінності в зовнішності, також, з невідомих причин слідчим було проведено дану слідчу дію саме за фотознімками, а не за реальної присутності обвинуваченого, який на момент проведення впізнання вже був затриманий, що є порушенням ст. 228 КПК України.

Дослідивши протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.07.2020р. за участі ОСОБА_8 , суд дійшов до висновку, що досліджений судом письмовий доказ - протокол слідчої дії є належним та допустимим доказом, складеним відповідно до вимог КПК України, з огляду на наступне.

Суд не може погодитись із доводами захисту про те, що даний протокол є недопустимим доказом, через те, що особи зображені на фотознімках мають суттєві відмінності, оскільки це спростовується самим змістом протоколу. Так, в протоколі наявні чотири фото чоловіків, які зовні схожі один з одним та мають коротку зачіску, схожі форми голови та риси обличчя, зокрема розташування очей, носу та роту, вух, на що і вказав потерпілий ОСОБА_8 при попередньому описанні людини, яка здійснила на нього напад 08.07.2020 року. Так, ОСОБА_8 зазначив, що зможе впізнати особу нападника за рисами обличчя, зачіскою, формою носу, губ, очей та загальним їх розташуванням.

Також, потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст. 385 КК України і за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України. Зауважень та доповнень до протоколу від учасників слідчої дії не надходило. Дані обставини підтверджуються особистими підписами потерпілого у відповідних графах вказаного протоколу.

Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що з наданих йому для впізнання слідчим фото, він впізнав лише особу, яка здійснила на нього напад, а саме тримала за руку та нанесла удар в обличчя, а інші особи на фотознімках йому відомі не були.

Таким чином, судом у ході судового розгляду, порушень вимог ст. 228 КПК України при проведенні слідчої дії пред`явлення до впізнання за фотознімками обвинуваченого ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_8 не встановлено та стороною захисту не доведено їх існування.

Зокрема не є слушними і доводи щодо проведеного впізнання обвинуваченого без попереднього з`ясування у свідка його чітких прикмет, загальне пояснення за якими ознаками він його впізнав, оскільки зазначена слідча дія була проведена у повній відповідності з КПК України, та всі ці відомості зазначені в протоколі слідчої дії, тому підстав для визнання протоколу впізнання недопустимим доказом не вбачається.

Крім того, в судовому засіданні, потерпілий фактично підтвердив факт впізнання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та безпосередньо вказав на ОСОБА_12 , як на особу, яка 08.07.2020 року вчинив розбійний напад на нього з метою заволодіння його майном та автомобілем, та який тримав його за руку, намагаючись подолати супротив та потім наніс один удар в обличчя, за обставин викладених у даному вироку.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту, та долученого до нього відеозапису від 09.07.2020 року, який проводився з 14 год. 58 хв. до 15 год. 26 хв. ст. слідчим слідчого відділу Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_37 за участі потерпілого ОСОБА_8 , в присутності понятих, де потерпілий слідчому показав, що 08.07.2020 року він перебував на зміні в службі таксі на власному автомобілі «Шевроле Лачетті» синього кольору д.н.з НОМЕР_1 , та близько 18 год. 30 хв. біля магазину «Еко-маркет» в м. Ірпінь до нього підійшли двоє чоловіків, які попросили їх відвезти в м. Буча на вул. Нове Шосе, б. 16, які були з гіроскутером. Він прийняв замовлення та привіз чоловіків за вказаною ними адресою. В автомобілі один з чоловіків сів з ним з переду на пасажирське сидіння, а інший позаду нього. По лічильну вартість поїздки вийшла 67 гривень та чоловіки сказали, що здадуть гіроскутер в ломбард та розрахуються із ним. Один із них залишив в його автомобілі свій мобільний телефон та попросив їх почекати 5-6 хвилин. Через деякий час чоловіки вийшли з ломбарду із гіроскутером та були невдоволені. Вони сіли знову до автомобіля та попросили відвезти їх в бік вулиці Депутатська в м. Буча, а куди саме вони покажуть, бо десь там їх чекає їх знайомий. Коли вони проїжджали по вулиці Депутатській один з пасажирів сказав повернути на прилеглу неасфальтовану дорогу в бік поля у напрямку лісосмуги. Після чого, потерпілий, проїхавши приблизно 500 м в напрямку лісосмуги та побачивши, що в напрямку куди вони їдуть тільки дерева і ніякого товариша немає повідомив пасажирам, що він далі не поїде, та щоб вони виходили. На вказані слова потерпілого пасажир, який сидів позаду нього сказав йому, щоб він продовжував рух в бік лісосмуги, або інакше потерпілий далі піде пішки. На вказану погрозу потерпілий повідомив, що він не поїде далі та почав здавати назад, здійснюючи рух автомобілю заднім ходом, щоб розвернутися у бік вул. Депутатської з якої вони приїхали. Крім того, побоюючись якихось неправомірних дій з боку пасажирів, потерпілий заздалегідь поклав в карман шортів свій домашній телефон, а робочий залишився на підставці. В цей момент пасажир який сидів позаду схопив ОСОБА_8 за шию обома руками та почав душити останнього, при цьому потерпілий спробував вирватись, але інший пасажир, який сидів з переду праворуч тримав його за праву руку. Від цих дій потерпілий відпустив педаль зчеплення автомобіль заглухнув та зупинився. Під час того, як пасажир тримав його за шию він почав втрачати свідомість та злякався, що його зараз вб`ють. Пасажир який його душив висунув йому вимогу віддати ключі, а потім сказав пасажиру який сидів на передньому сидінні щоб той виходив та «кінчав» потерпілого. В цей момент, пасажир на передньому сидінні відпустив його руку та відкрив пасажирські двері, та потерпілий зрозумів, що треба терміново вириватись і почав чинити активний опір, намагаючись вирватись із захвату чоловіка, який сидів на задньому сидінні та його душив. При цьому йому вдалося лівою рукою дістати з замку запалення ключ від автомобілю. В цей момент один з пасажирів вирвав з його рук протиугінний брилок на якому був ключ від автомобілю, а сам ключ залишився у нього в руці. Також потерпілий з усіх сил вивернувся від захвату чоловіка, який його тримав за шию та оскільки останній схопив його за футболку він вирвався від нього і вийшов з автомобілю, при цьому його футболка залишилась у нападника в руках. Одразу після цього пасажир, що перебував на передньому сидінні вийшов з машини та обігнувши її позаду підійшов до нього і наніс йому удар кулаком в ліву частину обличчя. Після цього потерпілий побіг в біг лісосмуги та бачив, що пасажир, який його душив також вийшов з автомобілю і вони разом намагаються його наздогнати та вслід викрикують вимогу віддати ключі від автомобілю. Відірвавшись від нападників він бачив, що вони припинили переслідування та повернулись до автомобілю. Потерпілий пояснив, що він добіг до автосалону «Легіон» по вул. Депутатській та одразу подзвонив в поліцію і повідомив що на нього вчинено напад двома невідомими особами. Він повідомив, що буде чекати поліцію біля ОСОБА_38 . Приблизно через 10-15 хвилин прихав наряд поліції та вони разом поїхали на місце нападу. Він повідомив поліції, що запам`ятав чоловіків, які на нього напали. Так чоловік, який сидів на передньому сидінні та утримував його руку був на вигляд молодий 25-28 років, темним волоссям та темною борідкою, одягнутий в темний одяг, а той чоловік що сидів позаду та його душив, був на вигляд старший 28-34 роки, с русим волоссям та борідкою, в бірюзовій кофті. Коли вони прибули на місце нападу з працівниками поліції він побачив, що в автомобілі відкриті дві двері, відкритий капот, та були сліди намагання завести автомобіль, оскільки спрацювала світлова сигналізація. Так, потерпілий пояснив, що на протиугінному брелку, який вирвали нападники була наявна кнопка заводу автомобілю, однак вона була ним відключена. За таких підстав, в разі її натискання автомобіль спрацьовував на світлову сигналізацію та фари починали моргати, а багажник блокувався. Крім того, він побачив, що з автомобілю пропали його особисті речі а саме робочий телефон «Ксіомі ред МІ 5», панель магнітоли та грошові кошти в розмірі 1200 гривень, які були в гаманці, який перебував в автомобілі. При цьому гаманець він знайшов поряд із автомобілем із нього було викинуто всі чеки та картки, а гроші вкрадені. Також відкривши автомобіль ключем від автомобілю він побачив, що в багажнику відсутній гіроскутер, які пасажири туди поклали.

Як вбачається з вищевказаного протоколу та відеозапису його проведення під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 показав обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України викладених в даному вироку суду, а саме час, місце та спосіб вчинення даних кримінальних правопорушень, послідовність дій кожного учасника події (зокрема механізм удушення його обвинуваченим ОСОБА_13 , нанесення удару в обличчя обвинуваченим ОСОБА_12 ) та розташування кожного з них.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_39 , заявив клопотання про визнання протоколу про проведення слідчого експерименту від 09.07.2020 року за участі потерпілого недопустимим доказом, оскільки в даному протоколі містяться лише показання потерпілого, що розцінюється як допит, при цьому даний протокол не містить жодного зазначення про умови та результати слідчого експерименту, що є порушенням суттєвих умов процесуальної дії, та в протоколі відсутня інформація про перевірку понятих, тобто відсутня інформація про те, що поняті не є родичами потерпілого, працівниками правоохоронних органів, не були зацікавлені в результатах кримінального провадження. Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_12 на дану слідчу дію не запрошувався, а тому даний протокол отриманий поза дотриманням змагальної процедури всупереч вимогам п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України.

Перевіряючи доводи захисника про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту, колегія суддів зважає на таке.

Відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Як вбачається з відеозапису слідчого експерименту, дана слідча дія проводилась у відповідності до вимог КПК України, містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, при цьому відсутнє виключно проголошення потерпілим лише показань про обставини кримінального правопорушення з метою їх процесуального закріплення, тому суд, не розцінює слідчий експеримент як допит, а тому даний протокол має доказове значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

Так, якщо відомості повідомлено потерпілим під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 95 КПК.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком, належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії, як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.

Вищевказана позиція суду узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

Щодо доводів захисника про порушення принципу змагальності при проведення слідчого експерименту за участі потерпілого, оскільки не було запрошено обвинуваченого ОСОБА_12 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 240 КПК України не містить імперативний характер та лише надають право, а не обов`язок, слідчому або прокурору залучати до участі в слідчому експерименті інших учасників кримінального провадження. Отже не залучення підозрюваного до участі у вказаній слідчій дії не тягне порушення вимог щодо її проведення.

Крім того, в судовому засіданні стороною захисту не було доведено, що з таким клопотанням підозрюваний чи захисник зверталися до слідчого на досудовому розслідуванні та їм було безпідставно відмовлено у його задоволенні.

Крім того, доводи захисника щодо відсутності в протоколі інформації про перевірку особистих даних понятих не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту за винятком застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Судом встановлено, що хід слідчої дії - слідчого експерименту за участі потерпілого безперервно фіксувався на відео, про що також вказано у протоколі.

Таким чином, відсутність інформації щодо понятих, а саме про те, що вони не є родичами потерпілого чи зацікавленими в результатах кримінального провадження особами, працівниками правоохоронних органів, в даному випадку жодним чином не впливає на законність проведення даної слідчої дії, а тому суд визнає протокол проведення слідчого експерименту від 09.07.2020 року за участі потерпілого допустимим доказом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент було проведено у присутності потерпілого, понятих, а також спеціаліста, який здійснював відеозйомку. При цьому зауважень або скарг від учасників слідчої дії не надходило.

Враховуючи вищевикладені обставини та дослідивши протокол слідчого експерименту, колегія суддів встановила, що зазначений процесуальний документ у повній мірі відповідає вимогам закону, слідчу дію проведено у присутності понятих з дотриманням процедури, визначеної кримінальним процесуальним законодавством, та дійшла висновку про наявність усіх підстав для взяття його до уваги.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту, та долученого до нього відеозапису від 15.09.2020 року, який проводився з 18 год. 30 хв. до 19 год. 10 хв. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_34 за участі підозрюваного ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_40 та двох понятих. Під час даного слідчого експерименту ОСОБА_13 показав та розповів, що 08.07.2020 року вони зустрілися із ОСОБА_12 та разом поїхали в автомобілі таксі «Шевроле Лачеті» за адресою: м. Буча, вул. Нове Шосе 16 до ломбарду «Роял Кредит» з метою придбати зарядний пристрій на гіроскутер, який він мав при собі. Коли вони доїхали до місця призначення ОСОБА_12 сплатив таксисту 50 гривень за поїздку та вони домовились, що іншу частину грошей віддасть водієві він. Після того як вони вийшли з ломбарду, як показав ОСОБА_13 , ОСОБА_12 сам пішов додому в напрямку траси Київ-Ковель. При цьому ОСОБА_13 знову сів у таксі та попросив водія, щоб той відвіз його на зустріч з товаришем, при цьому адресу водієві він не вказав, а сказав що дорогу і місце покаже сам. В подальшому, зі слів ОСОБА_13 , останній вказав маршрут руху водієві таксі та вони заїхали у поле, яке розташоване з західної сторони вул. Депутатської в м. Буча Київської області. Також, ОСОБА_13 зазначив, що він сидів в автомобілі на задньому сидінні, приблизно посередині. Коли вони їхали по вул. Депутатській і ОСОБА_13 вказав подальший напрямок руху в бік лісосмуги, водій почав відмовлятись їхати та вимагав віддати гроші за поїздку та став розвертати автомобіль. Водій та намагався взяти телефон, який був біля коробки перемикання передач. В цей час ОСОБА_13 лівою рукою схопив водія за шию лівою рукою та притиснув його водійського сидіння, а правою рукою наніс удар в обличчя водію зліва та показав як саме це все відбувалось. Після чого, зі слів ОСОБА_13 водій схопив свій інший телефон і ключи від автомобілю, вибіг з автомобіля та побіг в напрямку вул. Депутатська, а він спробував його наздогнати, але не вийшло. Після цього він забрав з автомобілю мобільний телефон водія, марку якого він не пригадує, та гроші, в якій саме сумі теж не пригадує, але приблизно 700 гривень, та пішов в напрямку вул. Депутаській. Також зазначив, що автомобіль не чіпав та багажник не відкривав. Підозрюваний зазначив, що провину у викраденні майна потерпілого визнає та розкаюється.

З протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 04.09.2020 року вбачається, що начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 було отримано тимчасові доступи до інформації, яка міститься в операторів мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Лайфселл».

Відповідно до протоколу огляду від 11.09.2020 року, який проводився в період часу з 10:00 год. до 10:40 год. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , було проведено огляд оптичних дисків з інформацією, щодо з`єднань абонентів мобільного зв`язку, наданих операторами мобільного зв`язку на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області № 367/4253/20, а саме: наданого ПрАТ «ВФ України» з написом «GD-20-07489/ki від 20.08.2020», оптичного диску наданого ПрАТ «Київстар» з написом «вх. 18895 вих. 12378/з/кт», оптичного диску наданого ТОВ «лайфселл» з написом «№14372ВК». Проведеним оглядом було встановлено, що об`єктом огляду є оптичний диск наданий ПрАТ «Київстар» з написом «вх. 18895 вих. 12378/з/кт». При відкритті вказаного диску за допомогою оптичного приводу персонального комп`ютера встановлено, що на ньому збережено 5 файлів. При відкритті файлу з назвою: «[18895_2]-04.09.2020 14.47.42» встановлено, що в ньому знаходиться інформація відносно реєстрації в мобільній мережі та з`єднань мобільного терміналу мобільного терміналу ІМЕІ: НОМЕР_8 , за період часу з 05.07.2020 по 08.07.2020. Згідно вказаної інформації в мобільному терміналі ІМЕІ: НОМЕР_8 , за вказаний період часу працював мобільний номер НОМЕР_13 (яким 08.07.2020 користувався потерпілий), останнє з`єднання з мобільною мережею якого відбулося 08.07.2020 о 20:58:43, після чого вказаний номер в мобільній мережі ПрАТ «Київстар» не реєструвався. При відкритті файлу з назвою «[18895_1_z0_p]-04.09.2020 14.54.44» встановлено, що в ньому збережено інформацію щодо з`єднань з мобільного номеру НОМЕР_14 , згідно якої з 15 год. 07 хв. 08.07.2020, відбувалась лише переадресація дзвінків на вказаний номер. При огляді оптичних дисків з інформацією, щодо з`єднань абонентів мобільного зв`язку, наданих операторами мобільного зв?язку на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області № 367/4253/20, а саме наданого ПрАТ «ВФ Україна» з написом «GD-20-07489/ki від 20.08.2020» та оптичного диску наданого ТОВ «лайфселл» з написом «№14372ВК» інформації яка б мала значення для вказаного кримінального провадження не виявлено.

Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 9913 від 10.05.2020 року, ТОВ «ВАЛЕНТИНА» продало ОСОБА_8 автомобіль марки Chevrolet модель Lacetti хетчбек-в 2008 року випуску, синього кольору, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 .

Разом із тим, судом також було досліджено висновок експерта №11-2/4961 від 17.08.2020, відповідно до якого надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину становить 3,53г. Разом з тим, суд не покладає її в основу вироку та визнає неналежним цей доказ, оскільки він не містить жодних даних, як на підтвердження, так і на спростування вини обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях і не містять жодних даних про обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню судом не досліджувались, оскільки вони не були надані суду стороною обвинувачення.

Всі досліджені безпосередньо судом докази колегія суддів оцінює кожен окремо та в їх сукупності за критеріями належності та допустимості.

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

При цьому, Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_11 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Також, відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Досліджені письмові та цифрові докази покладаються судом у основу даного вироку суду щодо визнання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки вони є достовірними та належними, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме часу, місця і способу вчинених кримінальних правопорушень, наслідки, які від них настали, а також інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, такі як поведінка обвинувачених під час та після вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинувачених до вчинених правопорушень. Суд вважає, що досліджені в даному кримінальному провадженні письмові та цифрові докази зібрані стороною обвинувачення відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України, а тому є належними та допустимими доказами.

До такого висновку колегія суду дійшла, у тому числі, надаючи оцінку показанням обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо застосування відносно них недозволених методів фізичного та психологічного примусу під час здійснення їх затримання в даному кримінальному провадженні, проведення слідчого експерименту з ОСОБА_13 а також створення, на їх переконання, штучних доказів працівниками правоохоронних органів шляхом підкидання ним речових доказів, а саме належних потерпілому телефону та сім-картки, а також - щодо наявності в ОСОБА_12 алібі, оскільки того вечора в момент вчинення правопорушення близько о 19.10 год., за версією ОСОБА_12 , він перебував у себе вдома із свідком ОСОБА_24 ..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 стверджував, що 08.07.2020р. близько 22.00 працівники поліції прибули неподалік місця його проживання по АДРЕСА_1 та із застосуванням сили повалили його, ОСОБА_13 та ще трьох його знайомих на землю та почали наносити численні удари та звинувачувати їх у вчиненні нападу на таксиста, при цьому вони обшукували їх кишені та на його думку підкинули йому сім-картку, яка йому не належить, після цього їх відвезли до відділу поліції де під моральним і фізичним тиском продовжили звинувачення та вимагали їх зізнатись у вчиненому. При цьому обвинувачений ОСОБА_12 стверджував, що того дня він дійсно з ОСОБА_13 користувався послугами таксі «Сова», але після відвідування ломбарду в м. Буча пішов додому, де перебував спочатку сам, після чого із знайомим ОСОБА_24 , який до нього прийшов, та в подальшому до них приєднався ОСОБА_13 .. Тому заперечив свою причетність до вчинення нападу на потерпілого в повному обсязі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні стверджував, що 08.07.2020р. близько 19.10 він дійсно користувався послугами таксі «Сова» під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , та перебував в його автомобілі один. Під час поїздки в них з водієм вийшла сварка через оплату послуг, після чого він вийшов та пішов не сплативши водієві за поїздку. ОСОБА_13 стверджував, що жодних фізичних дій щодо водія не вчиняв, майно потерпілого не брав та не намагався заволодіти його автомобілем. При цьому обвинувачений суду заявив про те, що вході його затримання 08.07.2020р. близько 22.00 неподалік місця проживання ОСОБА_12 по АДРЕСА_1 працівники поліції які прибули застосували до нього моральний та фізичний вплив, нанесли йому побої та підкинули в кишені гроші та мобільний телефон потерпілого. Також ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що через здійснений на нього вплив працівниками поліції, він підписав показання, які йому надав слідчий не читаючи та під час слідчого експерименту, який з ним проводився 15.09.2020р. надав неправдиві свідчення щодо нанесення потерпілому удару та спричинення удушення, а також щодо крадіжки майна потерпілого з автомобілю, а саме грошових коштів та мобільного телефону. За таких підстав у судовому засіданні він відмовився від таких свідчень та заперечував причетність до нападу на потерпілого.

При вирішенні питання судом щодо допустимості доказів наданих стороною обвинувачення, колегією суддів було перевірено доводи обвинувачених щодо застосування відносно них недозволених методів фізичного та психологічного примусу під час здійснення процесуальних дій в цьому кримінальному провадженні, а саме, після їх затримання 08.07.2020, проведенні за їх участі слідчих дій, у тому числі, слідчого експерименту від 15.09.2020, за результатами такої перевірки судом встановлено їх безпідставність, враховуюче наступне.

Так, виходячи зі змісту статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування.

Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року).

До того ж, згідно з практикою Європейського суду з прав людини допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим.

Судом виконано обов`язок забезпечення перевірки заяв ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про застосування до них недозволених методів під час досудового розслідування шляхом ініціювання проведення уповноваженим органом офіційного розслідування за такою заявою щодо можливих порушень прав людини, а саме - прав обвинувачених.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15.11.2023 року було повідомлено прокурора Київської обласної прокуратури та Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташоване у місті Києві про заяви обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про застосування до них незаконних засобів проведення досудового слідства співробітниками правоохоронних органів та протиправних дій з їх боку, для проведення перевірки вказаних заяв у порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним кодексом та направлено звукозапис судового засідання в якому такі заяви зафіксовані.

На виконання вищевказаної ухвали суду від слідчого ТУ ДБР розташоване у м. Києві ОСОБА_41 , до суду надійшло повідомлення про початок досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000105 від 09.02.2024 року за ч. 2 ст. 365 КК України.

Для здійснення об`єктивного, повного та всебічного досудового розслідування кримінального провадження № внесеного до ЄРДР за № 0000105 від 09.02.2024 року за ч. 2 ст. 365 КК України судом було направлено копії протоколів затримання обвинувачених, диск з судового засідання від 25.09.2023р., в якому ОСОБА_12 надав показання суду, та надано запитувані органом досудового розслідування матеріали, а саме - журнал та технічний запис судових засідань допиту свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_26 ..

За результатами досудового розслідування постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 13.12.2024 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000105 від 09.02.2024 року за ч. 2 ст. 365 КК України було закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. Як вбачається із даної постанови після затримання обвинувачених 10.07.2020р. по прибуттю в ДУ «Київське СІЗО» їх було оглянуто черговим медичним персоналом та за даними первинного огляду видимих тілесних ушкоджень виявлено не було. Також в ході досудового розслідування не було встановлено вчинення працівниками поліції інших неправомірних дій під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

Таким чином, судом було забезпечено проведення уповноваженим органом офіційного розслідування перевірки доводів обвинувачених щодо застосування до них недозволених заходів примусу під час досудового розслідування, а також вчинення працівниками інших неправомірних дій під час проведення з ними процесуальних дій. Під час судового розгляду сторона захисту не вказувала на неефективність або неповноту такої перевірки та не надала доказів про скасування наведеної судом постанови з цих підстав, хоча постанова від 13.12.2024 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000105 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, була долучена та досліджена за участі захисника та обвинувачених в судовому засіданні, яке відбувалося 12.02.2025.

До того ж, надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_13 щодо застосування до нього фізичного та морального впливу працівниками поліції одразу після його затримання 08.07.2020 з метою зізнання у вчиненні кримінальних правопорушень викладених у даному вироку суду, судом приймається також до уваги відомості, що зафіксовані на відеозаписі, який здійснювався 15.09.2020 року з 18 год. 30 хв. до 19 год. 10 хв. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_34 за участі підозрюваного ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_40 та двох понятих та розпочався за адресою: м. Буча, вул. Нове Шосе 16 біля ломбарду «Роял Кредит». З даного запису вбачається, що присутній при вказаній слідчій дії захисник постійно слідував разом зі всіма учасниками слідчої дії до самого її завершення. Так, на вказаному відеозаписі жодних заяв з боку обвинуваченого чи його захисника щодо неправомірної поведінки працівників поліції або вчинення впливу на обвинуваченого не зафіксовано.

При цьому, суд враховує, що зазначена слідча дія проводилася, при належному денному освітленні, а отже на відеозаписі добре видно зовнішній вигляд обвинуваченого та відсутність на його обличчі та тілі, основні ділянки якого було відкрито (обличчя, руки, ноги), явних ознак фізичного насилля та побиття.

Так, зафіксовані у протоколі та відеозаписі слідчого експерименту обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_13 у присутності свого захисника самостійно, впевнено, без вказівок та без підказок, без будь-якого примусу, спокійно та послідовно показував на місцевості його маршрут слідування разом з потерпілим до місця вчинення на нього нападу, детально, не обдумуючи та без затримки демонстрував всі свої дії, надаючи чіткий їх опис, при цьому він детально показував на статисті їх розташування по відношенню один до одного в момент коли він сидячи на задньому сидінні вчинив руками захват шиї потерпілого та почав його утримувати. Також обвинувачений вказав на місце розташування речей потерпілого, які він забрав з його автомобілю після того як останньому вдалося вирватися від нього.

Відтак, ураховуючи викладене, суд вважає нелогічними показання обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що 15.09.2020 під час слідчого експерименту він продовжував себе оговорювати з цих підстав.

Крім того, показання ОСОБА_13 надані під час судового розгляду щодо невчинення ним заволодіння майном потерпілого та підкиду йому належного потерпілому телефону марки «Хіомі Redmi 5a», з електронною картою пам`яті, об`ємом 32GB, працівниками поліції під час його затримання спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, оцінюючи в сукупності показання допитаних судом свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , які були присутні під час затримання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у якості понятих, суд вважає, що такі показання, в тому числі, спростовують показання обвинувачених щодо застосування до них недозволених методів ведення слідства працівниками поліції та вчинення інших неправомірних дій з метою створення штучних доказів винуватості останніх.

Крім того, судом досліджено протокол огляду від 11.07.2020 року, який проводився в період часу з 10:00 год. до 10:20 год. начальником СВ Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_34 , в присутності понятих було проведено огляд мобільного телефону марки «МІ», який вилучено 08.07.2020 року під час затримання в порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_13 та вході якого при обробці поверхні вказаного мобільного телефона дактилоскопічним порошком було виявлено сліди папілярних візерунків, які за допомогою липкої стрічки перенесено на аркуш паперу формату А4, а саме трьома відрізками липкої стрічки. В подальшому на аркуші паперу зроблено пояснювальні написи та запаковано до паперового конверту на якому здійснено пояснювальний напис. Відповідно до висновку експерта № 17-1/2174 від 25.08.2020 року, слід пальця руки з розмірами по осях 14х10 мм (№ 14), який вилучений з поверхні мобільного телефону марки «МІ» ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , вилученого у ОСОБА_13 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, - залишений безіменним пальцем лівої руки гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи наведене суд вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_13 , що вказаний мобільний телефон під час затримання в нього був відсутній та був штучно підкинутий йому в кишеню працівниками поліції є не спроможними та спростовуються дослідженими судом доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо застосування до них недозволених заходів примусу під час досудового розслідування всебічно перевірені, оскільки щодо таких фактів проведено ефективну перевірку як уповноваженим на це органом офіційного розслідування, так і безпосередньо судом, і стороною захисту не вказано на неефективність або неповноту такої перевірки.

Враховуючи викладене, суд вважає спростованими доводи сторони захисту щодо застосування недозволених заходів досудового розслідування відносно обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, а тому визнає допустимими, отримані після їх затримання досліджені судом докази, у тому числі - протокол слідчого експерименту від 15.09.2020 за участі обвинуваченого ОСОБА_13 ..

До того ж, зазначені докази, а саме речові докази, які було вилучені при затриманні обвинувачених, а саме: мобільний телефон марки «Хіомі Redmi 5a», з електронною картою пам`яті, об`ємом 32GB, сім карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_6 та протокол слідчого експерименту від 15.09.2020 за участі обвинуваченого ОСОБА_13 не є єдиними доказами у цьому кримінальному провадженні, що доводять причетність обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень викладених в даному вироку суду, за встановлених судом обставин, а тому вони сукупно з іншими доказами, які судом визнано належними та допустимими, покладаються судом в основу даного вироку суду щодо визнання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, викладених у даному вироку суду.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 , заперечуючи свою причетність до нападу на потерпілого ОСОБА_8 фактично посилався на наявне в нього алібі, стверджуючи, що після відвідування ломбарду в м. Буча разом із ОСОБА_13 він не продовжив поїздку із потерпілим, а пішов додому, куди через 15 хвилин до нього прийшов його знайомий ОСОБА_24 з яким вони разом проводили час до приходу до нього ОСОБА_13 .. Обвинувачений стверджував, що не причетний до нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, а також з метою заволодіння його автомобілем.

Разом із тим, такі показання обвинуваченого ОСОБА_12 були спростовані показаннями наданими в судовому засіданні свідком ОСОБА_24 , який будучи під присягою суду пояснив, що 08.07.2020р. йому подзвонив ОСОБА_12 після чого вони зустрілись ввечері на вулиці неподалік проживання останнього також з ним вже був незнайомий йому ОСОБА_13 та після нетривалого спілкування до них під`їхали працівники поліції та всіх їх затримали.

Крім того, показання обвинуваченого ОСОБА_12 спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема протоколом огляду місця події проведеного слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_28 від 08.07.2020 року, в ході якого було виявлено та вилучено з нижньоюї частини капоту автомобіля сліди папілярних узорів, які за допомогою липкої стрічки-скотч перенесено на лист аркушу А4 та поміщено в паперовий конверт білого кольору на який нанесено роз`яснювальні написи та підписи учасників огляду. Так відповідно до висновку експерта № 17-1/2174 від 25.08.2020 року, відповідно до Зображення № 9; сліди пальців рук, які були вилучені під час огляду місця події від 08.07.2020 року, а саме автомобіля «Шевроле Лачетті» днз. НОМЕР_1 , за адресою: м. Буча Київської області, вул. Депутатська, з розмірами по осях 14х16 мм (№ 6), 15х17 мм (№ 10), 7х12 мм (№ 11) залишені безіменним пальцем лівої руки, слід пальця руки з розмірами по осях 11х12 мм (№8) залишений мізинцем лівої руки, слід пальця руки з розмірами по осях 21х30 мм (№ 9) залишений великим пальцем лівої руки, слід папілярного узору з розмірами по осях 8х21 мм (№ 7) залишений середнім пальцем лівої руки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто сліди пальців рук ОСОБА_12 були виявлені на капоті автомобіля «Шевроле Лачетті» днз. НОМЕР_1 , відповідно до Зображення № 11.

Враховуючи вищевказані докази досліджені судом, показання обвинуваченого ОСОБА_12 щодо невчинення ним жодних дій спрямованих на заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_8 суд визнає не спроможними та відноситься до них критично.

Враховуючи викладене, колегія суддів, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшла переконливого висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, викладених у вироку суду.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальні правопорушенні вчинені і обвинувачені є винними у його вчинені.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити із пред`явленого обвинувачення зазначене прокурором посилання на те, що під час здійснення на потерпілого нападу, ОСОБА_13 висунув потерпілому усну вимогу віддати грошові кошти, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини суду не було надано стороною обвинувачення в ході судового розгляду. Так в ході проведення слідчого експерименту 09.07.2020р. потерпілий не підтвердив обставину висування до нього ОСОБА_13 усної вимоги передачі грошових коштів, крім того, ця обставина не була підтверджена і під час допиту потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні.

Аналізуючи наявність в діях обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України та ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України розбій визначений як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Частина 2 ст. 187 передбачає відповідальність за вчинення розбою за обтяжуючих обставин, називаючи такими дві альтернативні кваліфікуючі ознаки, а саме вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб

Основним безпосереднім об`єктом злочину є право власності, обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого. Предметом злочину виступає рухоме майно, яке є чужим для винного.

Об`єктивна сторона злочину за змістом диспозиції ч. 1 ст. 187 КК України полягає у «нападі, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства».

Напад при розбої полягає у протиправному впливові на потерпілого під час якого відбуваються, як правило, одночасно (або з дуже незначним розривом у часі): 1) застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого або погроза застосування такого насильства чи приведення потерпілого у безпорадний стан із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я та 2) вилучення майна.

Напад характеризується агресивністю, раптовістю, несподіваністю для потерпілого, короткочасністю; може бути як відкритим, так і таємним (постріл із засідки, удар важким предметом з-за спини потерпілого).

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер та виступає способом заволодіння майном. Розбій є закінченим злочином саме з моменту вчинення нападу, при цьому для кваліфікації розбою не має значення було чи не було фактично вилучене майно у потерпілого.

В то той же час, хоча закон визначає розбій за допомогою вказівки на два роди дій, що обираються винним, напад і насильство але сутність їх одна, оскільки це двоєдиний спосіб заволодінням майном, а тому навряд чи можна встановити, чіткі юридичні критерії, що дозволяють розмежувати напад і насильство.

Поняття «насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи» є оціночною ознакою і його (насильства) небезпечність повинна визначатися судом у кожному конкретному випадку на підставі перш за все відповідної медичної документації та конкретних обставин події злочину.

Пленум Верховного суду України роз`яснив, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо. Якщо застосування таких засобів було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, але не призвело до заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості чи тяжкого тілесного ушкодження, вчинене належить кваліфікувати як розбій лише за умови, що винна особа усвідомлювала можливість заподіяння будь-якого із цих наслідків.

Згідно обвинувального акту, дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було кваліфіковано, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а саме за ч. 2 ст. 187 КК України.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що насильницькі дії обвинуваченого ОСОБА_13 під час вчинення раптового нападу на потерпілого ОСОБА_8 які виразились у придушенні потерпілого за шию, стороною обвинувачення не було кваліфіковано окремо як застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

Частиною 1 ст. 337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Разом із тим, з об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного, зокрема, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.

При цьому форма висловлення погрози не обмежується конкретними словами про можливе застосування насильства, вона має місце й тоді, коли винна особа, зокрема, своїми жестами, демонстрацією зброї або інших предметів, які потерпілий об`єктивно може розцінити як такі, що при їх застосуванні його здоров`ю чи життю загрожуватиме небезпека, бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, то ця погроза буде реалізована, а за встановлених під час судового розгляду обставин в потерпілого ОСОБА_8 дійсно таке враження склалося.

Так, потерпілий ОСОБА_8 під час допиту в судовому засіданні та при проведенні за його участі слідчого експерименту чітко і послідовно вказував, що ще під час руху на своєму автомобілю в бік лісосмуги він зрозумів, що обвинуваченні намагаються спрямувати його в безлюдне місце, через що і відмовився здійснювати подальшу поїздку. Також, під час раптового нападу обвинуваченого ОСОБА_13 і стискання його за шию та обмеження обвинуваченим ОСОБА_12 можливості чинити опір, шляхом утримування його руки, потерпілий дуже злякався та зрозумів, що їх дії направлені на позбавлення його життя та заволодіння його майном. Крім того, саме надання усної вказівки ОСОБА_13 . ОСОБА_12 під час нападу на нього, у виді слів: «Виходь і кінчай його» призвело до його сильного страху за своє життя та підштовхнуло чинити активний спротив нападникам щоб себе врятувати.

Підстав сумніватися в показаннях потерпілого у суду не має, оскільки ці показання були послідовними й узгоджувалися між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність прямого вербального висловлювання з боку обвинувачених у виді погрози до потерпілого застосувати до нього насильство, небезпечного для життя і здоров`я, не виключає в їх діях складу інкримінованого їм злочину.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , який зазнав нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Також, суд дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , який зазнав нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, відповідно до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Законодавча конструкція «будь-якою» та «будь-яким» означає, що перелік мети та способів законодавцем не обмежено, і відсутні мета та спосіб, які би не підпадали під цю конструкцію.

У примітці до ст. 286 КК зазначено, що під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 КК слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби. Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Відтак механічним транспортним засобом є будь-який транспортний засіб, що приводиться у рух за допомогою двигуна внутрішнього згоряння, незалежно від його робочого об`єму.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху механічного транспорту. Додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини власності на транспортний засіб, що виникають між власником і не власниками, та інші речові відносини між володільцем обмеженого речового права на транспортний засіб (титульним володільцем) і всіма іншими особами, крім самого власника. Предметом злочину є механічні транспортні засоби, зазначені у примітці до ст. 286 КК.

Об`єктивна сторона цього злочину виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Пункт 1 примітки до ст. 289 КК визначає його як вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Злочин може бути вчинений тільки шляхом дії.

Вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій - встановленні контролю над транспортним засобом і переміщенні його в просторі з місця первинного знаходження будь-яким способом. Встановлення контролю над транспортним засобом - це дії, спрямовані на встановлення фізичного панування над ним, коли винний сам або з використанням інших осіб одержує можливість перемістити його. Такі дії є його захопленням, яке може бути вчинене як із використанням насильства, так і без нього. Переміщення транспортного засобу в просторі передбачає дії, за допомогою яких він переміщається з місця первинного знаходження в інше місце будь-яким способом (поїздка на транспортному засобі з використанням власного двигуна, транспортування за допомогою іншого транспортного засобу, штовхання за допомогою фізичної сили людини тощо). При цьому відстань, на яку переміщено транспортний засіб, значення не має.

Злочин має формальний склад і вважається закінченим з моменту початку такого протиправного переміщення.

Якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, то згідно з п. 15 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 р. № 14 злочин вважається закінченим з моменту встановлення контролю над ним. Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спробу запустити двигун або буксирувати транспортний засіб з метою заволодіння ним необхідно розглядати як замах на вчинення злочину.

Спосіб незаконного заволодіння транспортним засобом може бути будь-яким: таємним, відкритим (з насильством чи без нього), шляхом обману або зловживання довірою.

Відтак незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинено будь-яким способом та з будь-якою метою. Винний при цьому може прагнути або обернути транспортний засіб на свою чи інших осіб користь, або тимчасово його використати (покататися, доїхати до певного місця, перевезти вантаж, викрасти людей або майно, що перебувають у транспортному засобі, спонукати потерпілого до виконання або невиконання певних дій, знищити або пошкодити транспортний засіб тощо).

З огляду на викладене, відсутність у обвинувачених посвідчення водія для здійснення керування автомобілем, кримінально-правову оцінку їх дій не змінює, оскільки для кваліфікації дій особи за ст. 289 КК мета протиправного вилучення транспортного засобу у його власника чи користувача жодного значення немає.

Заволодіння транспортним засобом має бути незаконним. Це означає, що винна особа всупереч або поза волею власника (користувача), протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Суб`єктивна сторона цього злочину виражається в прямому умислі. Особа усвідомлює, що протиправно заволодіває чужим транспортним засобом всупереч або поза волею власника (користувача), і бажає це зробити.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що під час нападу обвинувачених йому було висунуто вимогу передати ключі від автомобілю, який належить йому на праві власності, після чого також обвинувачені намагались силою відібрати у нього ключі від автомобілю та з цією ж метою намагались наздогнати його, коли йому вдалося вирватись від них. Крім того, потерпілий пояснив в судовому засіданні, що обвинувачені вирвали у нього протиугінний брелок на якому була наявна кнопка заводу автомобілю. А коли він з працівниками поліції повернувся до місця нападу він побачив, що на автомобілі спрацювала світлова сигналізація, яка спрацьовує від намагання завести автомобіль через кнопку на брелку, функцію заводу якої він відключив. Також при огляді місця події було виявлено, що капот автомобіля був відкритий та на ньому були вилучені відбитки пальців, які відповідно до проведеної експертизи, описаної в даному вироку суду, належать обвинуваченому ОСОБА_12 ..

Відповідно до ч. 3 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачені вчинивши на потерпілого ОСОБА_8 напад з метою заволодіння його майном та належним йому транспортним засобом, поєднаний з погрозою застосування до нього насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, не змогли вчинити усіх дій, які вважали необхідними для заволодіння транспортним засобом, оскільки не змогли заволодіти ключем від запалювання вказаного автомобілю, завести автомобіль та привести його до руху.

Крім того, згідно із п. 2 Примітки ст. 289 КК України відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або кримінальне правопорушення, передбачене статтями 185, 186, 187, 189 -191, 262, 410 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше був неодноразово судимий, а саме : 24 лютого 2004 року Дебальцевським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185; ч.2 ст.289; ч.2 ст.188, ч.1 ст.70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 11 червня 2004 року Артемівським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі; 11 серпня 2011 року вироком Центрально-міського районного суду м. Горлівка Донецької області за ч.2 ст.190; ч.2 ст.186; ст. 198; ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, зміненого ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.01.2018р. до трьох років шести місяців позбавлення волі; 06.06.2018р. вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області за ч. 2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі. Наведені судимості обвинуваченого на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, викладеного у даному вироку суду, не були зняті та погашені.

Крім того, судом встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, викладеного у даному вироку суду, обвинувачений ОСОБА_12 був засуджений вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12.01.2018р. за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 75 КК України, зміненого ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.04.2018р. до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком тривалістю в 3 роки.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що на момент вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, викладеного в даному вироку суду, в діях обох обвинувачених була наявна така кваліфікуюча ознака як «повторність», разом із тим така кваліфікуюча ознака не була зазначена стороною обвинувачення в обвинувальному акті при викладенні кваліфікації їх дій, а отже відповідно до ст. 337 КПК України, суд розглядає дане кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України ( в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки він своїми умисними діями вчинив незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 ..

Також, суд дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки він своїми умисними діями вчинив незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 ..

У відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Так, згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та враховує, що життя людини, відповідно до ст. 3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю, а в ст. 27 Основного Закону наголошується, що кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити людину життя. Крім того, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винних, та обираючи покарання обвинуваченим, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, характер та тяжкість вчинених ними злочинів, фактичні обставини справи, ролі обвинувачених, участь кожного з них у вчиненні вказаних злочинів, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб їх вчинення та мотиви, обстановку, особи обвинувачених.

Так, суд враховує, що вчинені ОСОБА_12 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких та особливо тяжких злочинів, відповідно, обставини їх вчинення, а також досліджені судом дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_12 раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимий, разом із тим, вчинив кримінальні правопорушення викладені в даному вироку суду в період іспитового строку, має двох малолітніх дітей, одружений, має постійне місце проживання, за попереднім місцем проживання характеризувався позитивно, офіційно не працевлаштований, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває. Також, судом враховуються обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Відповідно до правил призначення покарання закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65, ст. 67 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та зважаючи на особу обвинуваченого ОСОБА_12 , та відсутність пом`якшуючих обставин, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018), а саме у виді позбавлення волі із конфіскацією майна.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_12 суд призначає у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тобто період з моменту фактичного його затримання, а саме з 08.07.2020 року до дня звільнення ОСОБА_12 з-під варти - 05.07.2023 року, включно.

Крім того, на підставі ч. 7 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, період в який до ОСОБА_12 застосовувався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а саме з 06.07.2023 року до 25.09.2023 року, включно, та з 12.02.2024 року по день набрання вироком чинності, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_12 в даному кримінальному провадженні у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 слід обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Щодо призначення покарання ОСОБА_13 , суд враховує, що вчинені останнім кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018) відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких та особливо тяжких злочинів, відповідно, обставини їх вчинення, а також досліджені судом дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_13 раніше неодноразовий судимий, вчинив злочини викладені у даному вироку суду маючи не зняту і не погашену судимість, тобто на шлях виправлення не став, не одружений, не має постійного місця проживання у зв?язку із окупацією РФ населеного пункту у якому зареєстрований та проживав ОСОБА_13 , за місцем проживання характеризувався посередньо, офіційно не працевлаштований, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря-нарколога з 09.04.1999 року. Також, судом враховуються обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_13 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Відповідно до правил призначення покарання закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65, ст. 67 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та зважаючи на особу обвинуваченого ОСОБА_13 ,, та відсутність пом`якшуючих обставин, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018), а саме у виді позбавлення волі із конфіскацією майна.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_13 суд призначає у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тобто період з моменту фактичного його затримання, а саме з 08.07.2020 року до дня набрання вироком законної сили, включно.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених на користь держави по 1/2 частині процесуальних витрат по даному кримінальному провадженню за проведення експертиз, з огляду на наступне.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.

У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.

Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України.

Таким чином, суд, вважає, що доведеною сумою процесуальних витрат є сума за проведення експертизи № 17-1/2174 від 25.08.2020 року у розмірі 3 595 гривень 90 копійок, які слід покласти на обвинувачених в рівних частинах по 1/2.

Крім того, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 16.07.2020 року (справа № 367/4253/20, провадження: 1-кс/367/958/2020), з таких підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи, що судовий розгляд даного кримінального провадження завершений, тому потреби у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Таким чином, суд, вважає за можливе скасувати арешт накладений вищевказаною ухвалою слідчого судді на речові докази у даному кримінальному провадженні.

Цивільний позов в даному кримінальному провадження не заявлявся.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 369-376, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України ( в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018) та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років із конфіскацією майна;

-за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018) у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_13 , покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тобто період з моменту фактичного його затримання, а саме з 08.07.2020 року до дня набрання вироком законної сили, включно.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави 1/2 частину процесуальних витрат по даному кримінальному провадженню за проведення судової експертизи № 17-1/2174 від 25.08.2020 року в сумі 1797 (одна тисяча сімсот дев`яносто сім) гривень 95 копійок.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018) та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років із конфіскацією майна;

-за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції Закону № 2903-IV від 22.09.2005; із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018) у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_12 , покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_12 :

- цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу на це прокурора;

- здати на зберігання до відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за межі України;

- з`являтись до суду, прокурора на першу вимогу;

- носити електронний засіб контролю.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тобто період з моменту фактичного його затримання, а саме з 08.07.2020 року до дня звільнення ОСОБА_12 з-під варти - 05.07.2023 року, включно.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 у строк відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, період в який до ОСОБА_12 застосовувався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а саме з 06.07.2023 року до 25.09.2023 року, включно, та з 12.02.2024 року по день звернення вироку до виконання, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 слід обчислювати з моменту взяття його під варту для виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави 1/2 частину процесуальних витрат по даному кримінальному провадженню за проведення судової експертизи № 17-1/2174 від 25.08.2020 року в сумі 1797 (одна тисяча сімсот дев`яносто сім) гривень 95 копійок.

Витрати за проведення експертизи № 11-2/4961 від 17.08.2020 року у сумі 980,70 гривень покласти на рахунок держави.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 16.07.2020 року (справа № 367/4253/20, провадження: 1-кс/367/958/2020) на майно, а саме: 1) грошові кошти, в сумі 648,00 гривень, які вилучено в паперовий конверт; 2) мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 5a» imei: НОМЕР_7 , imei-2 НОМЕР_8 , в якому знаходиться карта електронної пам`яті, об`ємом 32 ОВ, який вилучено в паперовий конверт; 3) мобільний телефон «Huawei» imei НОМЕР_9 , imei-2 НОМЕР_10 , який вилучено в паперовий конверт; 4) паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору; 5) сім картку мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_6 , яку було вилучено з лівої кишені спортивних штанів ОСОБА_12 та поміщено в паперовий конверт; 6) два сліди папілярних ліній, один слід папілярного узору на спойлері кришки багажнику, які в подальшому поміщені до спеціального пакету №INZ 2027289, на зовнішній поверхні правих задніх дверей два сліди папілярних узорів, які поміщено до спеціального пакету № INZ 2027289

Речовий доказ по даному кримінальному провадженню - мобільний телефон «Huawei» імеі1: НОМЕР_9 , імеі2: НОМЕР_10 , який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_13 - залишити власнику.

Речові докази по даному кримінальному провадженню - паперовий згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору, шість слідів папілярних візерунків та два сліди папілярних ліній, передані до камери зберігання речових доказів Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області, - знищити.

Речові докази по даному кримінальному провадженню - грошові кошти в сумі 648 гривень, вилучені у ОСОБА_13 , передані до камери зберігання речових доказів Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області - звернути в дохід держави.

Речові докази по даному кримінальному провадженню - мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 5a» імеі1: НОМЕР_7 , імеі2: НОМЕР_8 , в якому знаходиться карта електронної пам?яті, об?ємом 32 Gb, сім-картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_6 , брелок, автомобіль марки «Шевроле Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1 , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 - залишити власнику.

Вирок суду може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку після його проголошення вручити негайно обвинуваченим та прокурору.

Гоговуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3