01.09.2025 Справа № 940/1620/24
Провадження по справі № 1-кс/940/306/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року слідчий суддя Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 , поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004064 від 23.08.2023, про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання,

встановив:

Заступник начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні № 0004064 від 23.08.2023.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням відділення поліції №3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004064 від 23.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 367, ст. 236 КК України.

Так, на земельних ділянках ландшафтного заказника місцевого значення «Попів Хутір» з кадастровими номерами: :03:015:0001, площею 25,0046, га та :03:015:0002, площею 54,9954 га, ПОПП «Еліта» здійснено самовільне зайняття земельної ділянки площею 13,1505 га, а саме: розорювання та засівання сільськогосподарською культурою люцерною.

Досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням 16 сесії XXI Київської обласної Ради народних депутатів від 10.03.1994 «Про оголошення нововиявлених та резервування цінних для заповідання територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» на площі 17 га в околицях м. Тетіїв створено Ландшафтний заказник місцевого значення «Попів Хутір».

Рішенням 24 сесії V скликання Київської обласної ради від 02 квітня 2009 року № 447-24-V «Про оголошення нововиявлених територій та про зміну меж існуючих територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області» розширено межі території Ландшафтного заказника місцевого значення «Попів Хутір» та затверджено його загальну площу 80 га.

Ландшафтний заказник місцевого значення «Попів Хутір» розміщено на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:015:0001 площею 25,0046 га та :03:015:0002 площею 54,9954 га.

Відповідно до актів про перенесення в натуру (на місцевість) і погодження меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків, інформаційно-охоронного знаку та інформаційного щита від 03.11.2011 на земельних ділянках Ландшафтний заказник місцевого значення «Попів Хутір» встановлено відповідні межові, інформаційно-охоронні знаки та інформаційні щити.

Відповідно до охоронного зобов`язання, зареєстрованого в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області за № ЗЛандМ 4-563 від 05.06.2009, землекористувачем території природно-заповідного фонду є Тетіївське державне агролісництво, правонаступником якого являється ДП «СЛП «Київоблагроліс», яке забезпечує додержання вимог заповідного режиму на території ландшафтного заказника місцевого значення «Попів Хутір», що входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, зі встановленням необхідних вимог режиму охорони, відтворення, та використання природних ресурсів.

Стаття 14 Конституції України передбачає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частина 1 ст. 81 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться, зокрема землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, директором приватного орендного племінного підприємства «ЕЛІТА» (), що розташоване за адресою: вул. Стефаника, м. Тетіїв, Київська область, 709801, являється ОСОБА_5 .

Так, упродовж 2022-2023 років, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , будучи директором ПОПП «Еліта» () та керуючи процесом обробітку земельних ділянок за межами м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області, діючи умисно в інтересах ПОПП «Еліта» з метою збагачення, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, достовірно для себе розуміючи, що нею не отримано відповідного рішення уповноваженого органу та державної реєстрації про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, самовільно зайняла частини земельних ділянок з кадастровими номерами :03:015:0001 та :03:015:0002, на яких розміщено Ландшафтний заказник місцевого значення «Попів Хутір», що є особливо цінними землями, загальною площею 13,1505 га, здійснила їх розорювання та засівання сільськогосподарською культурою люцерною, тим самим незаконно використовувала її у потребах ПОПП «Еліта».

В результаті самовільного зайняття земельних ділянок у межах природно-заповідного фонду ОСОБА_5 згідно з висновком судової інженерно-екологічної експертизи заподіяла шкоду державі в особі Київської обласної державної адміністрації на загальну суму 13019289,28 грн.

У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_5 27.08.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Водночас, обґрунтовуючи необхідність обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, заступник начальника СВ посилається у клопотанні на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а також встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрювана ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення.

У судовому засіданні начальник Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, вказуючи, що жодний із ризиків, зазначених у клопотанні, не існує та не підтверджується належними доказами.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції №3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004064 від 23.08.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 367, ст. 236 КК України.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 27.08.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 має статус підозрюваної у зазначеному кримінальному провадженні і стосовно неї може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, підставою обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- протоколами огляду місцевості від 23.08.2023, 12.09.2023, 09.01.2025 земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:015:0001 та :03:015:0002, за результатами якого встановлено факт розорювання частин вказаних земельних ділянок;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 28.08.2023, який повідомив, що біля його водойми знаходяться земельні ділянки, які перебувають в оренді ПОПП «Еліта», директором якого є ОСОБА_5 . На вказаних земельних ділянках посаджений фундук, земельні ділянки огороджено парканом, вільний вхід до ландшафтного заказника місцевого значення «Попів Хутір» не забезпечено;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.07.2024, який повідомив, що має у власності та оренді земельні ділянки, які межують із земельними ділянками ПОПП «Еліта» та на яких висаджено фундук, а міжряддя засіяні сільськогосподарською культурою - люцерною. Земельні ділянки огороджено парканом. Всередині між орендованими земельними ділянками ПОПП «Еліта» наявний ландшафтного заказника місцевого значення «Попів Хутір»;

- висновком судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/111-24/51026-ФХЕД від 25.09.2024, згідно з яким шкода, заподіяна порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок самовільного зайняття (розорення) частин земельних ділянок площею 13,1505 га становить 13019289,28 грн.

На переконання слідчого судді, оголошена ОСОБА_5 підозра у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, є обґрунтованою, в розпорядженні органу досудового розслідування є здобуті у визначеному законом порядку достатні відомості, які вказують на наявність ознак вказаного кримінального правопорушення.

Водночас, необхідно зазначити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обґрунтовуючи клопотання, заступник начальника СВ посилалась на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, оцінюючи ризик переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, що відповідно до приписів кримінального законодавства України є нетяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років. Крім того, кримінальним правопорушенням завдано збитків навколишньому природному середовищу у розмірі 13019289,28 грн, що підлягають стягненню з винуватої особи.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Отже, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та усвідомлення можливості засудження до позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної до втечі.

Відтак, оцінюючи можливість підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

Також досить вірогідним є заявлений ризик можливого незаконного впливу на свідків, оскільки підозрювана ОСОБА_5 з метою ухилення від покарання умовлянням, підкупом чи погрозами може впливати на свідків, примушуючи їх змінити свідчення та приховати вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, при встановленні наявності ризику впливу на свідків необхідно враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Водночас, слідчий суддя вважає переконливими доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, який обґрунтовано тим, що проігнорувавши встановлені законом норми поведінки в суспільстві, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого проти довкілля, який полягає у самовільному зайнятті земельних ділянок особливо цінних земель, що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення протиправної поведінки, у тому числі кримінальних правопорушень. Відтак, наявні передумови для вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.

Отже, з урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Водночас, застосований до підозрюваної запобіжний захід має корелюватися із ризиками та їх інтенсивністю, а також з особою підозрюваної, тобто має існувати пропорційність між заходом та мірою обмеження права та дієвості його застосування.

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Отже, з огляду на викладене та доведеність прокурором наявності обґрунтованої підозри та підстав вважати, що на час розгляду клопотання наявні ризики вчинення дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків, враховуючи дані про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування, до 27.10.2025, зобов`язавши ОСОБА_5 : прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не виїжджати за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись статтями 176-179, 193-194,196, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування - до 27 жовтня 2025 року.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 такі обов`язки:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

2)не виїжджати за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Визначити строк дії ухвали до 27 жовтня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді буде виготовлено та оголошено о 12 год 40 хв. 04 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_9