Номер провадження 1-кс/754/2287/25
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,захисника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000835 від 18.03.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2025 року в провадження слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000835 від 18.03.2025 року, та зобов`язання дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000835, невідкладно повернути тимчасово вилучене майно, а саме транспортний засіб, марки «Toyota», моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та мобільний телефон марки «Самсунг», які належать ОСОБА_6 .

Так, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2025 року клопотання слідчого про арешт майна було задоволено та накладено арешт на вищезазначене майно.

В подальшому ухвалою Київського апеляційного суду від 27.05.2025 року ухвалу слідчого судді було скасовано та відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Таким чином у відповідності до вимог ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно підлягає поверненню особі, оскільки в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно було відмовлено.

У зв`язку з наведеними обставинами просить задовольнити його скаргу.

Власник майна ОСОБА_7 та дізнавач в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, жодних заяв та клопотань до суду не надсилали.

Вислухавши думку представника скаржника, який не заперечував проти розгляду скарги за відсутності вказаних осіб, слідчий суддя ухвалив здійснювати розгляд скарги за відсутності власника майна та дізнавача, оскільки власника майна у судовому засіданні представляє його захисник та особа, яка звернулася зі скаргою, - адвокат ОСОБА_3 , а неявка дізнавача, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити його скаргу за наведених в ній обставин.

Перевіривши матеріали скарги, заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК Українина досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

ВД Деснянського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000835 від 18.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до постанови слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 від 19.03.2025 року, вилучені відповідно до протоколу обшуку автомобіль марки «Toyota», моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та мобільний телефон марки «Самсунг», визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000835.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2025 року накладено арешт, зокрема наавтомобіль марки «Toyota», моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та мобільний телефон марки «Самсунг», які належать ОСОБА_9 .

В подальшому ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 27.05.2025 року ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2025 року скасовано в частині накладення арешту на автомобіль марки «Toyota», моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та мобільний телефон марки «Самсунг», та відмовлено в цій частині в задоволенні клопотання слідчого.

Відповідно до вимог ст. 169 КПК Українитимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту; за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

З матеріалів за скаргою захисника ОСОБА_3 вбачається, що він звернувся до дізнавача з клопотанням, яке 20.06.2025 року було зареєстроване за №, про повернення тимчасово вилученого майна. При цьому, захисником ОСОБА_3 було надано дізнавачу належними чином завірену копію резолютивної частини ухвали Київського апеляційного суду від 27.05.2025 року.

23 червня 2025 постановою дізнавачаВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні клопотання захисника та зазначено, що подана копія ухвали не може вважатися належним та допустимим доказом існування відповідного судового рішення. Перевірити її автентичність та дійсність без надходження відповіді на запит до Київського апеляційного суду неможливо.

Однак слідчий суддя не може погодитися із доводами дізнавача.

Так, слідчим суддею оглянуто копію ухвали Київського апеляційного суду від 27.05.2025 (вступну та резолютивну частини), засвідчену згідно з вимогами Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, якою скасовано ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2025 року в частині накладення арешту на автомобіль марки «Toyota», моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та мобільний телефон марки «Самсунг», та відмовлено в цій частині в задоволенні клопотання слідчого.

Відповідно до ч. 4 ст. 532, ст. 533 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення; вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. При цьому короткий текст судового рішення має таку ж юридичну силу і є обов`язковим до виконання, як і повний текст.

Беручи до уваги наведені норми законодавства, а також вимоги ст. 169 КПК України, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування допущено бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, оскільки захисником надано дізнавачу належним чином завірену копію ухвали колегії суддів Київського апеляційного суду від 27.05.2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_9 .

Крім того, з ухвали колегії суддів Київського апеляційного суду від 27.05.2025 року вбачається, що в судовому засіданні був присутній прокурор, який входить до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, що свідчить про обізнаність правоохоронного органу про існування даного судового рішення.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчий суддя бере до уваги, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судовому засіданні не надав слідчому судді належних доказів на підтвердження правомірності неповернення майна ОСОБА_10 .

Відповідно до принципу диспозитивності кримінального провадження, його сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що дізнавачем допущено бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна всупереч положенням ст. 169 КПК України.

За вказаних обставин слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги захисника ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 169, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати бездіяльність дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000835 від 18.03.2025 року протиправною.

Зобов`язатидізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , тимчасово вилучене майно, а саме транспортний засіб, марки «Toyota», моделі «Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, ключі від вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та мобільний телефон марки «Самсунг».

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1