Справа № 346/2080/25
Провадження № 1-кп/346/558/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000172 від 22.05.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, українця, громадянина України, з середньою освітою, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця стрілецького відділення стрілецької роти стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні сержант, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призивом під час мобілізації до лав Збройних Сил України на посаді старшого стрільця стрілецького відділення стрілецької роти стрілецького батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2024 року, який діє і понині, без поважних причин 26.07.2023 не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) після щорічної відпустки та незаконно, без поважних причин перебував поза її розташуванням до 17.03.2025, проводячи службовий час на власний розсуд до 17.03.2025 року до моменту самостійного прибуття до П`ятого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові та повідомив про своє бажання та готовність у подальшому проходити військову службу в Збройних Силах України.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез?явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю заявив, що фактичні обставини справи не оспорює, його позиція є добровільною, вважає недоцільним дослідження доказів у справі. Дав покази, що є військовослужбовцем, призваний під час мобілізації та проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . 26.07.2025 після відпустки мав би повернутися до розташування військової частини в АДРЕСА_2 , але не зробив цього і залишився за місцем свого проживання у м.Львів. При цьому не вживав заходів щодо повернення на військову службу, не зв`язувався зі своїм командиром та не звертався до ТЦК з метою постановки на облік. Весь цей час розумів, що вчиняє злочин, засуджував свою поведінку, хотів повернутися на військову службу, а тому відкрито ходив АДРЕСА_1 , бажаючи бути затриманим військовою поліцією. Саме тому 17.03.2025 року він добровільно з`явився до слідчого відділу ТУ ДБР та заявив, що вчинив кримінальне правопорушення, але бажає продовжити військову службу. Своє нез`явлення до військової частини після відпустки пояснив втомою від служби, бажанням відпочити, наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби не мав. Також зазначив, що весь цей час він не був обізнаний про законну можливість повернутися на військову службу, а тому не скористався цією можливістю. Розуміє, що його вчинок не має виправдання, засуджує свої дії, розкаюється у вчиненому та шкодує про це, готовий нести відповідальність та покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України суд не встановив.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини та мотиви, за яких вчинено злочин, кількість епізодів злочинної діяльності, тривалість злочинної поведінки обвинуваченого.

Суд також враховуєособу обвинуваченого, який раніше не судимий, проходить військову службу за призовом під час мобілізації з 2022 року, характеризується за місцем служби посередньо, суд враховує його вік та стан здоров`я, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, визнання ним своєї вини та ставлення до вчиненого, готовність продовжити військову службу, думку прокурора та захисника щодо призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений ч.5 ст.407 КК України і вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо запобіжного заходу.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.05.2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.07.2025 року включно. В судовому засіданні прокурор просив залишити обраний запобіжний захід до набрання вироком законної сили без змін.

Суд вважає, з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 18.03.2025 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.03.2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: ОСОБА_1