Справа № 638/6924/25
Провадження № 1-кс/638/1250/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000862 від 05.05.2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації, який перебував на посаді солдата резерву 1 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000862 від 05.05.2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №43 від 27.02.2022 військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначений на посаду розвідника - навідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу 3 механізованого батальйону. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №13 від 13.01.2023 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду солдата резерву 1 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Вимоги ст. 17,65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» зобов?язують солдата ОСОБА_6 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України. У відповідності до вимог ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов?язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Згідно вимог ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків він зобов?язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Статтями 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Так, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов?язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану без дозволу командування та поважних причин, незаконно ухилився від проходження військової служби за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_6 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи умисно, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, після завершення лікування у КНП ХОР «Обласний протитуберкульозний диспансер № 3», яке проходив у період з 19.01.2023 по 18.03.2023 та з 14.04.2023 по 26.04.2023, не повернувся із вказаного лікувального закладу до місця несення служби - тимчасового розташування підрозділу 1 запасної роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , та незаконно, постійно перебуває поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд.

За час відсутності на службі ОСОБА_6 обов?язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, а вільний час проводить на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, дезертирстві, тобто у нез?явленні, з метою ухилитися від військової служби, на службу з лікувального закладу, вчиненому військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Підставою застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які діють достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 3) незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки останні надали свідчення не на користь підозрюваного є ризик впливу на потерпілих та свідків. 5) вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Підозрюваний просив відмовити у задоволенні клопотання, захисник підтримав позицію ОСОБА_7 , просив визначити мінімальний розмір застави, у випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та заперечень та нього, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, згідно протоколу затримання особи, ОСОБА_6 затриманий 15.04.2025 о 13-45 год. за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем свого проживання.

15.04.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.408 КК України підтверджується зібраними у провадженні матеріалами досудового розслідування, а саме: витягами з наказів, рапортами, пояснювальними записками, копією службової картки, протоколами допитів свідків.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 19.01.2023 був госпіталізований на стаціонарне лікування до КНП ХОР «Обласний протитуберкульозний диспансер №3», проте з 17.03.2023 перестав відповідати на телефонні дзвінки. ОСОБА_6 не повернувся 19.03.2023 до місця розташування підрозділу після виписки з лікувального закладу.

За повідомленням КНП ХОР «Обласний протитуберкульозний диспансер №3» ОСОБА_6 знаходився на лікуванні в стаціонарі з 19.01.2023 по 18.03.2023, після виписки зі стаціонару контакт з хворим було втрачено. Хворий вийшов на зв`язок з медичним персоналом 10.04.2023, повідомивши, що занедужав. 14.04.2023 з`явився на прийом, враховуючи скарги хворого, виражений інтоксикаційний синдром, лікарською консультативною комісією диспансеру прийнято рішення про госпіталізацію хворого та продовження лікування. Після дообстеження продовжено лікування туберкульозу. Рішенням ЦЛК КНП ХОР «ОПТД №1» від 25.04.2023 установлена категорія «Лікування завершено», виписаний зі стаціонару 26.04.2023.

Згідно консультативного висновку №388 від 19.01.2023 ОСОБА_6 07.12.2022 оглянутий ВЛК, згідно ст.7 графи ІІ визнаний непридатним до військової служби, потребує реалізації рішення ВЛК.

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2022 ОСОБА_6 10.09.2022 отримав вогнепальне кульове наскрізне поранення правої стопи з вогнепальним переломом проксимальної фаланги ІІІ пальця зі зміщенням під час бойового зіткнення.

12.12.2022 госпітальна військово-лікарська комісія терапевтичного профілю ВЧ НОМЕР_2 провела огляд ОСОБА_6 за яким встановлено діагноз: простий короткозорий астигматизм обох очей з різницею рефракції у двох головних меридіанах 2,0 Д при гостроті зору з корекцією 1,0 на обвидва ока. На підставі ст.7 графи ІІ розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №10535 від 12.09.2022 ОСОБА_6 перебував на лікуванні з 10.09.2022 по 12.09.2022 з діагнозом ізольоване вогнепальне наскрізне осколкове поранення правої ступні з вогнепальним переломом проксимальної фаланги третього пальця. Загальний стан хворого задовільний, переведений на наступний етап медичної евакуації, для подальшого лікування в профільному відділенні.

Згідно медичної карти хворого №2482 від 15.09.2022 ОСОБА_6 перебував на лікуванні з 12.09.2022 по 15.09.2022 з діагнозом: ізольоване вогнепальне наскрізне осколкове поранення правої ступні з вогнепальним уламковим переломом основної фаланги третього пальця. Стан після ПХО ран правої стопи від 10.09.2022. Інфільтративний туберкульоз правої легені, тривожно-депресивний синдром. Рекомендовано: перев`язки, хода на милицях без навантаження на праву нижню кінцівку. Хворий переводиться до Обласного протитуберкульозного диспансеру для подальшого лікування та дообстеження.

Згідно виписки №9 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікування з 19.01.2023 по 18.03.2023 з діагнозом ВДТБ (20.09.202) в/ч правої легені (інфільтративний) Дестр- МБТ- М- МГ- К- Резист0 Гіст0 Кат1 Ког3 (2022). Для подальшого лікування переведений на амбулаторний етап лікування. Продовжити лікування в ПФ з наступним моніторингом обстеженням та представленням на ЦЛКК. Рекомендувати ВЛК кваліфікувати туберкульозне захворювання як таке, котре отримано в період проходження військової служби.

Так, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, водночас, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не може ґрунтуватися тільки на тяжкості інкримінованого злочину.

Тобто, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини. Оцінка ризику переховування від органів досудового розслідування та суду має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику, або вказати, що втеча маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що підозрюваний має місце проживання та реєстрації, є особою з рядом захворювань, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, а саме дружину, його брат - ОСОБА_8 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у зоні військових дій у с. Піщане Покровського району Донецької області.

Слідчий суддя допускає наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, на те, що підозрюваний достеменно обізнаний про міру покарання, яка йому може загрожувати у разі визнання винуватим.

Однак, слід вказати, що вказаний ризик обумовлений фактично тяжкістю кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 .

При цьому, на даний час у матеріалах клопотання відсутні дані, що підозрюваний чинив спроби переховування від досудового розслідування, намагався виїхати поза межі місця проживання, району, області, чинив конкретні дії, які б свідчили про наміри переховуватись й готування до цього.

Більш того, як свідчать дані матеріалів клопотання, підозрюваного затримано за місце фактичного мешкання.

Отже, ризик переховування хоча і можливий, проте він не є настільки високим, що для його запобігання необхідно застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наразі відсутні й об`єктивні факти і докази того, що підозрюваний ОСОБА_7 намагається або спробував чинити незаконний вплив на свідків, інших учасників кримінального провадження. На даній стадії провадження вказані факти не підтверджені доказами і фактично, враховуючи те, що потерпілі у справі відсутні, а свідки проходять військову службу та не є підпорядкованами особами підозрюваному або іншими чином залежними від його впливу, можливість вчинення на них незаконного впливу виключається.

Також, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, не підтверджується фактичними даними. Суду не надано даних, що підтверджують наявність сформованої схильності підозрюваного до асоціальної, злочинної поведінки, до вчинення ним протиправних вчинків.

Також, у відповідності до ст. 178 КПК України враховуються наступні обставини.

ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання, одружений, має ряд захворювань, проходив лікування та потребує подальшого лікування.

Вказані відомості свідчать про те, що ОСОБА_6 є особою, яка потребує медичного догляду, враховуючи діагностовані у нього захворювання.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України застосовується запобіжний захід виключно тримання під вартою.

Таким чином, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, органом досудового розслідування станом на даний час не доведено.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.177,178,183, 196,197, 205,206,372,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погодженим з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000862 від 05.05.2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1