Справа № 638/4282/23
Провадження № 1-кс/638/1095/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання слідчого слідчого відділу Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 24 січня 2023 року про здійснення спеціального досудового розслідування відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрований та фактично проживав на час вчинення кримінального правопорушення злочину за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час місце проживання не відоме,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

встановив:

В провадженні слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000120 від 24 січня 2023 року стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Здійснення досудового розслідування постановою керівника Харківської обласної прокуратури від 14 квітня 2023 року доручено слідчим слідчого відділу Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Ізюмською окружною прокуратурою Харківської області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 21.12.1965 № 2131 (ХХ) що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; від 24.10.1970 № 2625 (XXV, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру чи то політичного, економічного, військового, чи іншого характеру не можуть бути виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва від 01.08.1975, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18.10.1907, що вступила в дію 26.01.1910 і 07.03.1955 визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Відповідно до зазначеного документа територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від

05 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акта співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати із ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; Суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; На території України не допускається розташування іноземних військових баз; Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22 лютого 2022 року Президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, спрямований на насильницьку зміну меж території та кордонів України, порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил Російської Федерації за межами російської федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 05 год Президент рф (путин в.в.) оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год. 10 хв., Збройними Силами Російської Федерації, що діяли за наказом керівництва російської федерації та збройних сил російської федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після цього війська рф сухопутним шляхом проникли на територію суверенної держави Україна.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Не пізніше квітня 2022 року військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званих «днр», здійснили тимчасову окупацію м. Ізюм Харківської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

В червні 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Ізюм Харківської області, діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи, що співробітники Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо його життєдіяльності, а окупаційні війська є незаконними і проводять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно зайняв посаду «слідчого», а згодом став «начальником відділу дізнання» новоствореного правоохоронного органу «народної поліції», розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, 50, а саме: здійснював прийом заяв від мешканців міста, відібрання від них пояснень, займався «розслідуванням» злочинів, складав рапорти на ім`я «Начальника Ізюмського відділу поліції Харківської області», проводив огляди місць подій та вилучав майно громадян, допитував місцевих жителів, складав акти про приймання-передачу вилученої зброї та боєприпасів.

Слідчим слідчого відділу Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 08 червня 2023 року за погодженням із начальником Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000120 від 24 січня 2023 року, шляхом вручення повідомлення про підозру близькому родичу ОСОБА_6 - матері ОСОБА_9 .

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм Харківської області, українець, громадянин України, одружений, не працюючий, зареєстрований та фактично проживав на час вчинення кримінального правопорушення - злочину за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, наразі місце мешкання не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 297-2 КПК України правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність):

ОСОБА_6 підозрюється в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 297-2 КПК України обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України:

?протокол допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 08 травня 2023 року, яка по суті поставлених запитань пояснила, що ОСОБА_6 знає як мешканця м. Ізюм Харківської області. В серпні 2022 року ОСОБА_6 приїхав з чотирма раніше невідомими їй особами на автомобілі з написом «Полиция», після чого всі разом проводили обшук за місцем її мешкання, а саме: АДРЕСА_2 . Після цього свідок ОСОБА_6 більше не бачила.

?протокол допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 08 травня 2023 року, яка по суті поставлених запитань пояснила, що приблизно з червня 2022 року працювала на посаді бухгалтера у окупаційній так званій «народній поліції». Згідно штатного розпису та звітів ОСОБА_6 під час окупації м. Ізюм та Ізюмського району займав посаду «слідчого народної поліції», а також за виконану роботу отримував харчові набори і грошові кошти у розмірі приблизно 70000 російських рублів.

?протокол допиту свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 09 травня 2023 року, яка по суті поставлених запитань пояснила, що під час окупації м. Ізюм та Ізюмського району військовими рф в 2022 році працювала прибиральницею у так званій «народній поліції», яка була розташована за адресою: м. Ізюм, пров. Георгіївський 4. ОСОБА_6 знає і їй відомо, що він займав посаду «слідчого народної поліції». На роботі був присутній кожного дня та працював до останнього дня звільнення м. Ізюм Харківської області від окупації рф.

?протокол допиту свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 10 травня 2023 року, яка по суті поставлених запитань пояснила, що 29.03.2023 року у підвальному приміщенні міськрайонного суду, розташованого за адресою: м. Ізюм, вул. Соборна 52 знайшла документи, які складалися працівниками так званої окупаційної адміністрації та військовими рф на місцевих мешканців, які співпрацювали з окупаційною владою під час тимчасової окупації м. Ізюм у 2022 році. Дану документацію передала працівникам поліції під перелік, який викладено в заяві про добровільну видачу.

?протокол допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 08 червня 2023 року, яка по суті поставлених запитань пояснила, що ОСОБА_6 є її рідним сином і мешкав з нею до тимчасової окупації м. Ізюм Харківської області військовими рф, але з початку червня 2022 року знайшов роботу у м. Ізюм, після чого майже не спілкувались, його постійно не було вдома. ОСОБА_9 не знає, де і на якій посаді працював ОСОБА_6 . Наразі місцезнаходження сину їй не відоме. Перед деокупацією м. Ізюм син виїхав в невідомому їй напрямку.

?протокол допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 24 лютого 2025 року, який по суті поставлених запитань пояснив, що під час тимчасової окупації він неодноразово бачив раніше знайомого ОСОБА_6 поряд з тимчасового створеною окупаційною адміністрацією та російськими військовими. Він знає, що співпрацював з окупаційною владою та займав посаду у так званій окупаційній поліції, яку саме йому не відомо. Останній раз бачив ОСОБА_6 у серпні 2022 року поблизу будинку № 16 по вул. Соборній в м. Ізюм Харківської області. Зі слів сусідів підозрюваного, які на даний час виїхали до Польщі відомо, що останній на початку вересня 2022 року виїхав до рф, або до т.к.з. «лнр» чи «днр».

?протокол допиту свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 24 лютого 2025 року, який пояснив, що ОСОБА_6 його знайомий. Під час тимчасової окупації м. Ізюм у 2022 році останній співпрацював з окупаційною владою. Свідок неодноразово бачив його з військовими рф, де та ким працював не відомо. Зі слів мешканців м. Ізюм знає, що ОСОБА_6 на початку вересня 2022 року виїхав до рф, або до т.к.з. «лнр» чи «днр».

?вилученими документами, якими підтверджується факт зайняття посади ОСОБА_6 , у незаконно створеному окупаційною владою рф правоохоронному органу «народної поліції», створеному на тимчасово окупованій території.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 297-2 КПК України (відомості про те, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВРУ державою-агресором, та/або відомості про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук):

Із показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , рапорту о/у СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_16 від 22.03.2025 року встановлено, що на початку вересня 2022 року під час окупації Ізюмського району ОСОБА_6 , виїхав до рф, або до т.к.з. «лнр» чи «днр».

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, підозрюваного ОСОБА_6 постановою слідчого від 30 червня 2023 року оголошено у розшук. Здійснення розшуку доручено співробітникам Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області.

Згідно інформації сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України т.к.з. «лнр» чи «днр», або на території рф, яка відповідно до Постанови ВРУ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-VIII від 27.01.2015, беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14.12.1974, визнана державою-агресором.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної ВРУ державою-агресором з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.

При цьому факт перебування підозрюваного ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної ВРУ державою-агресором позбавило орган досудового розслідування можливості вручити ОСОБА_6 письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення №0000120 від 24 січня 2023 року, передбаченого

ч. 7 ст. 111-1 КК України від 08 червня 2023 року у день його складання, у зв`язку з чим, зазначене повідомлення про підозру, а також повістки про виклик для проведення процесуальних дій (на 13 червня 2023 року, 14 червня 2023 року, 15 червня 2023 року) було вручено 08 червня 2023 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України близькому родичу підозрюваного - матері ОСОБА_9 для передачі ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 297-2 КПК України (виклад обставин про те, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності):

Підозрюваний ОСОБА_6 згідно вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення слідчих (розшукових) дій.

Разом з тим, на виклики слідчого підозрюваний ОСОБА_6 до органу досудового розслідування не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, що свідчить про його переховування від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на даний час ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної ВРУ державою-агресором, ухиляється від явки на виклики слідчого, переховується, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук.

Слід зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 - тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Під збройними формуваннями російської федерації Закон № 1207-VII визначає регулярні з`єднання і підрозділи, підпорядковані Міністерству оборони російської федерації, підрозділи та спеціальні формування, підпорядковані іншим силовим відомствам російської федерації, їхні радники, інструктори та іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, створені, підпорядковані, керовані та фінансовані російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України (п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України № 1207-VII).

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 24-1 (ч. 1 ст. 297-1 КПК України).

Наведені вище обставини унеможливлюють завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні без проведення спеціального досудового розслідування, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 , виїхав на тимчасово окуповану територію України або на територію рф, та переховується від органів досудового розслідування.

Тобто, притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, не надається можливим, але при цьому наявні достатні підстави для проведення у даному кримінальному провадженні стосовно підозрюваного спеціального досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Так, згідно з ч. 5 ст. 139 КПК України, ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Також, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 передбачено, що ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває на тимчасово окупованій території України, та оголошення його у розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з особливостями, встановленими цим Законом. Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею ч. 7 ст. 111-1 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

У відповідності до ч. 2 ст. 297-1 КПК України, здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Крім того, п. 2 ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII встановлено, що вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.

Досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 ухиляється від явки на виклик слідчого (не прибув на виклик без поважної причини більше як три рази поспіль), виїхав рф або на тимчасово окуповану територію України, у зв`язку із чим, його оголошено у розшук.

Слідчим суддею Дзержинського районного суду міста Харкова неодноразово надавався дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , з метою його приводу до суду для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній раз 25 грудня 2024 року, яке діє протягом 6 місяців строком до 25 червня 2025 року.

Слідчим СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області винесено постанову від 22.01.2025 року про оголошення підозрюваного ОСОБА_6 у міжнародний розшук, яку в цей же день було надіслано для виконання до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області.

Крім того, слідчим було виписано повістки про виклик ОСОБА_6 , на 26 березня 2025 року, 27 березня 2025 року, 28 березня 2025 року, для проведення слідчих та процесуальних дій було опубліковано у засобі масової інформації загальнодержавного розповсюдження-газеті «Урядовий кур`єр» (від 21.03.2025 №60), а також на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора. Однак, ОСОБА_6 до органу досудового розслідування не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, що свідчить про його переховування від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_6 на теперішній час переховується від органів досудового розслідування, виїхав на тимчасово окуповану територію України, чи в рф, а тому, відповідно діючого законодавства зазначена особа належним чином повідомлений про виклик на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 297-2 КПК України, слідчий, прокурор вважає, що наразі у кримінальному провадженні відсутня необхідність проведення допиту свідків під час розгляду клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчим суддею.

Таким чином, наявні достатні підстави для проведення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000120 від 24 січня 2023 року стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Мотивуючи клопотання щодо необхідності здійснення спеціального досудового розслідування прокурор в судовому засіданні посилається на те, що підставою для здійснення спеціального судового провадження є ухилення ОСОБА_6 від явок на виклик слідчого, прокурора, крім того, ОСОБА_6 постановою оголошено у міжнародний розшук, а тому просила суд задовольнити клопотання з наведених мотивів.

Захисник в судовому засіданні залишив вирішення клопотання на розсуд суду.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, вислухавши вищенаведені пояснення прокурора, яка підтримала клопотання з мотивів викладених у клопотанні та вказала відповідні доводи в судовому засіданні, вислухавши думку захисника, слідчий суддя приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000120 від 24 січня 2023 року стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Слідчим слідчого відділу Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 08 червня 2023 року за погодженням із начальником Борівського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. ст. 111, 135 КПК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000120 від 24 січня 2023 року, шляхом вручення повідомлення про підозру близькому родичу ОСОБА_6 - матері ОСОБА_9 .

Із показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , рапорту о/у СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_16 від 22.03.2025 року встановлено, що на початку вересня 2022 року під час окупації Ізюмського району ОСОБА_6 , виїхав до рф, або до т.к.з. «лнр» чи «днр».

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, підозрюваного ОСОБА_6 постановою слідчого від 30 червня 2023 року оголошено у розшук. Здійснення розшуку доручено співробітникам Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області.

Згідно інформації сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України т.к.з. «лнр» чи «днр», або на території рф, яка відповідно до Постанови ВРУ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-VIII від 27.01.2015, беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14.12.1974, визнана державою-агресором.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Одними із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини (ст. 2 КПК України).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших кримінальних правопорушень не допускається, крім випадків, коли кримінальні правопорушення вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 297-4 КПК України під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

Водночас, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

А тому, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Одночасно, слідчому судді під час вирішення питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою.

Як вбачається із матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

А тому, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

У зв`язку з наведеним, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться у поданих слідчому судді матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Поряд з цим, при розгляді даного клопотання слідчого, суд враховує, що відповідно до оперативної інформації органу досудового розслідування підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України т.к.з. «лнр» чи «днр», або на території рф, де переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Водночас, чинне процесуальне законодавство не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного та міжнародного) органом досудового розслідування має бути винесена відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено органом досудового розслідування шляхом винесення постанови.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває на тимчасово окупованій території України, та оголошення його у розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження в порядку, передбаченому КПК України, з особливостями, встановленими цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо ряду злочинів, зокрема передбаченого ст. 111-1 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на надані слідчому судді матеріали кримінального провадження, що свідчать про причетність ОСОБА_6 до вищевказаного кримінального правопорушення, а також, враховуючи той факт, що останній переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, знаходиться на тимчасово окупованій території України т.к.з. «лнр» чи «днр», або на території рф, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого слідчого відділу Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_5 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 24 січня 2023 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 2971-2974, 309, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 24 січня 2023 про здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 24 січня 2023 року за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та не може бути оскаржена, заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1