Справа № 344/9814/25
Провадження № 1-кс/344/4134/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 28.05.2025 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, ст. 436-2, ч. 2 ст. 342 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого покликався на те, що слідчим відділом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000055 від 28.05.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, ст. 436-2, ч. 2 ст. 342 КК України.

Установлено, що громадянин України ОСОБА_4 створив у соціальній мережі «Фейсбук» обліковий запис з ідентифікатором користувача « ОСОБА_4 » за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_1 який в подальшому особисто використовував для спілкування з іншими користувачами соціальної мережі «Фейсбук», залишивши персональний акаунт відкритим для публічного огляду та поширення інформації невизначеному колу осіб.

Починаючи з 2023 року, громадянин України ОСОБА_4 , будучи прихильником встановлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, вирішив послідовно, умисно поширювати у соціальній мережі «Фейсбук» матеріали, у яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Знаючи, що публікації в соціально-орієнтованих ресурсах як частина суспільно-політичної комунікації сприяють формуванню суспільної думки, ОСОБА_4 послідовно, систематично, активно став розповсюджувати у них публічну інформацію та надавати вкрай негативну оцінку українській владі, виправдовувати збройну агресію російської федерації проти України.

Так, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_4 , реалізовуючи власний злочинний умисел, перебуваючи на території села Перехресне Верховинського району Івано-Франківської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 13 год 24 хв, з невстановленого пристрою поширив на власній сторінці соціальної мережі «Фейсбук» - « ОСОБА_4 », відеоматеріал із фоновим текстом на російській мові «ІНФОРМАЦІЯ_11». «ІНФОРМАЦІЯ_12» (старе посилання ІНФОРМАЦІЯ_13; нове посилання - ІНФОРМАЦІЯ_14).

Вказаний відеоматеріал містить твердження невстановленої особи, адресоване до невизначеного кола осіб про те, що повномасштабне збройне вторгнення російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року було наслідком, спровокованою та вимушеною реакцією російської федерації на дії Президента України ОСОБА_6 (широкий розголос наміру створити атомну бомбу та невиконання «Мінських угод»), що саме ці дії стали причиною, призвели до збройного нападу російської федерації, яке є виправдовуванням повномастабного вторгнення російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року як етапу збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої в 2014 році.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 14.08.2024 , о 15 год

05 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи на території села Перехресне Верховинського району Івано-Франківської області, з невстановленого пристрою поширив на власній сторінці соціальної мережі «Фейсбук» - « ОСОБА_4 » відеоматеріал із фоновим текстом « ІНФОРМАЦІЯ_15 » (старе посилання- ІНФОРМАЦІЯ_4 нове посилання - ІНФОРМАЦІЯ_5

Вказаний відеоматеріал містить твердження особи із ніком « ОСОБА_9 » в соціальній мережі «Фейсбук», адресоване до невизначеного кола осіб та спрямоване на формування у свідомості масового адресата уявлення про те, що розпочата російською федерацією збройна агресія проти України є внутрішнім збройним конфліктом, який склався між представниками чинної влади та українським народом (відображає один із наративів російської пропаганди про те, що українська влада веде війну проти свого народу). Зазначене твердження є запереченням збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої в 2014 році.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 08.12.2024 , о 12 год

30 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи на території села Перехресне Верховинського району Івано-Франківської області, з невстановленого пристрою поширив на власній сторінці соціальної мережі «Фейсбук» - « ОСОБА_4 », відеоматеріал із фоновим текстом на російській мові « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (старе посилання - ІНФОРМАЦІЯ_8 нове посилання ІНФОРМАЦІЯ_9 до якого додав текстовий коментар « Ці ТВАРІ ОСОБА_11 , зі своїми лозунгами (армія мова віра) принесли в Україну війну і все просрали».

Зазначений відеоматеріал містить виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, що виражене у прямому взаємному звинуваченні дій певних політичних сил, яких репрезинтують учасники діалогу на вказаному відео, а також представників українського політичного керівництва у тому, що вони (їхня діяльність) спричинили війну в Україні, та відсутність в цьому контексті будь-яких відомостей про причетність або участь у зображуваній ситуації російської федерації.

При цьому, у текстовому коментарі « Ці ТВАРІ ОСОБА_11 , зі своїми лозунгами (армія мова віра) принесли в Україну війну і все просрали» міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, що виражене у прямому звинуваченні українських політиків, прибічників ОСОБА_11 , у тому, що їхня діяльність та гасла «армія мова віра» принесли в Україну війну, та відсутність в цьому контексті будь-яких відомостей про причетність або участь у зображуваній ситуації російської федерації.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинених повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» від 23.12.1993 № 3781-XII органи Служби безпеки України віднесено до правоохоронних органів.

Спільними ознаками, які характеризують працівників правоохоронних органів, є те, що вони знаходяться у трудових та службових відносинах із вказаними правоохоронними органами, за характером посади виконують правоохоронні та правозастосувальні функції. Протидія виконанню цих функцій є неприпустимою.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.02.1992 № 2229-XII (далі - Закон) Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Частиною другою статті другої Закону визначено, що до завдань Служби безпеки України входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана виявляти, припиняти та розкривати кримінальні правопорушення, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції Служби безпеки України, проводити їх досудове розслідування; розшукувати осіб, які переховуються у зв`язку із вчиненням зазначених кримінальних правопорушень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право вимагати від громадян та посадових осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Служби безпеки України, перевіряти у зв`язку з цим документи, які посвідчують їх особу, а також проводити огляд осіб, їх речей і транспортних засобів, якщо є загроза втечі підозрюваного або знищення чи приховання речових доказів злочинної діяльності.

Статтею 36 Закону визначено, що законні вимоги співробітників Служби безпеки України при виконанні ними службових обов`язків є обов`язковими для громадян і посадових осіб. Непокора або опір законним вимогам співробітників Служби безпеки України, неправомірне втручання в їх законну діяльність тягнуть за собою відповідальність, передбачену законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18.02.1992 № 2135-XII підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов`язані:

1) у межах своїх повноважень відповідно до законів, що становлять правову основу оперативно-розшукової діяльності, вживати необхідних оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення кримінальних правопорушень та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, здійснювати профілактику правопорушень;

2) виконувати письмові доручення слідчого, вказівки прокурора та ухвали слідчого судді суду і запити повноважних державних органів, установ та організацій про проведення оперативно-розшукових заходів.

Статтею 41 КПК України визначено, що оперативні підрозділи органів безпеки здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора,.

Під час виконання доручень слідчого, дізнавача, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.

Доручення слідчого, дізнавача, прокурора щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом.

28 травня 2025 року працівниками правоохоронного органу слідчим слідчого відділу у присутності оперативних працівників ІНФОРМАЦІЯ_16, які діяли на підставі ст. 41 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22.05.2025 № 344/9063/25 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Перед початком обшуку працівники Управління СБ України в області пред`явили ОСОБА_4 ухвалу слідчого судді про проведення обшуку, представились працівниками правоохоронного органу, тобто назвали свої прізвища та посади, які вони займають у правоохоронному органі, роз`яснили йому його права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України.

Присутній під час обшуку ОСОБА_4 знав та усвідомлював, що слідча (розшукова) дія проводиться працівниками правоохоронного органу, які перебувають при виконанні службових обов`язків.

Під час проведення обшуку виявлено та вилучено предмети, які підтвердили факт вчинення ОСОБА_4 злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 ознайомився з процесуальними правами та обов`язками підозрюваного, письмовим повідомленням про підозру, знав та усвідомлював, що він підозрюється у вчиненні злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим в період часу з 08 год 45 хв по 08 год 55 хв складено протокол затримання підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні злочинів.

Під час проведення вказаних слідчих (розшукових) дій у ОСОБА_4 виник злочинний умисел здійснити втечу від працівників органу досудового розслідування, які перебувають при виконанні службових обов`язків. При цьому ОСОБА_4 усвідомлював що для реалізації вказаного злочинного умислу необхідно із застосуванням фізичного насильства вчинити опір працівникам правоохоронного органу, застосувати активну фізичну протидію.

Отримавши вказівку слідчого пройти в супроводі оперативних працівників органу безпеки до автомобілів для подальшого транспортування до Управління СБ України в області, ОСОБА_4 , попередньо запланувавши вчинити втечу та скритись від органів досудового розслідування на території Румунії, уникнути від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, зробив кілька кроків до автомобілів.

Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_4 різко підійшов до начальника Верховинського РВ УСБУ в області ОСОБА_13 , який здійснював його супровід та знаходився при виконанні службових обов`язків, та, застосовуючи фізичне насильство, умисно сильно штовхнув його в ділянку грудей. Внаслідок поштовху ОСОБА_13 втратив рівновагу та впав на землю. Скориставшись цим, підозрюваний ОСОБА_4 умисно втік в ліс, не реагуючи на законні вимоги працівників СБУ, з метою переховування від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин ОСОБА_4 вчинив опір працівникам правоохоронних органів, який полягає в активній фізичній протидії, застосуванні фізичного насильства стосовно працівника правоохоронного органу, перешкоджанні у виконанні працівниками правоохоронного органу свої функцій, реалізації повноважень, усвідомленні того, що вони перебувають саме в момент виконання службових обов`язків.

Постановою слідчого від 28.05.2025 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук.

30 травня 2025 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду винесено ухвалу про затримання ОСОБА_4 з метою приводу для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Далі, 31.05.2025, о 00 год 20 хв, на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду № 344/9606/25 від 30.05.2025 підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , затримано у лісовому масиві на околиці н.п. Верхній Ялівець Вижницького району Чернівецької області, де він переховувався від органів досудового розслідування з метою подальшого перетину державного кордону України у напрямку до Румунії поза прикордонним пунктом пропуску та уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 31.05.2025 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави - 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

У подальшому, 03.06.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про нову підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Абзацом 175 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено термін «обґрунтована підозра», який означає наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортами працівників УСБУ в Івано-Франківській області, допитом підозрюваного ОСОБА_4 , іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений

ч. 2 ст. 342 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії не тяжкого злочину. При цьому, в ході досудового розслідування встановлено, що вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, відбулося із застосуванням насильства з боку ОСОБА_4 стосовно співробітника правоохоронного органу, який перебував при виконанні службових обов`язків.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 , проживаючи в безпосередній близькості до державного кордону України, будучи детально обізнаним в географії місцевості, може здійснити спробу його незаконного перетину з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, він, знаючи інших осіб, які є в категорії його друзів в СМ «Фейсбук» та які також можуть вчиняти дії, направлені на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або продовжити здійснювати вищевказані кримінальні правопорушення, але уже анонімізуючи себе в мережі Інтернет

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин, при цьому підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та може продовжувати злочинну діяльність.

Отже, на думку слідчого і прокурора, запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому, просив клопотання задовольнити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання, вказав, що обставини, на які посилається прокурор, дійсно мали місце. Просив клопотання слідчого задовольнити .

Заслухавши прокурора, підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та нетяжких злочинів.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

28 травня 2025 року о 08 год 02 хв слідчим в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 за місцем його проживання повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

У відповідності до ст. 278 КПК України ОСОБА_4 слідчим вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

Як встановлено слідчим суддею, Постановою слідчого від 28.05.2025 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук.

30 травня 2025 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду винесено ухвалу про затримання ОСОБА_4 з метою приводу для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Далі, 31.025.2025, о 00 год 20 хв, на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду № 344/9606/25 від 30.05.2025 підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , затримано у лісовому масиві на околиці н.п. Верхній Ялівець Вижницького району Чернівецької області, де він переховувався від органів досудового розслідування з метою подальшого перетину державного кордону України у напрямку до Румунії поза прикордонним пунктом пропуску та уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 31.05.2025 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави - 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

У подальшому, 03.06.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про нову підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений

ч. 2 ст. 342 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії не тяжкого злочину. При цьому, в ході досудового розслідування встановлено, що вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, відбулося із застосуванням насильства з боку ОСОБА_4 стосовно співробітника правоохоронного органу, який перебував при виконанні службових обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя зауважує, що зміст матеріалів кримінального провадження, які додано до клопотання, свідчить про те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, які містяться у матеріалах справи, а саме: рапортами працівників УСБУ в Івано-Франківській області, допитом підозрюваного ОСОБА_4 , іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 , проживаючи в безпосередній близькості до державного кордону України, будучи детально обізнаним в географії місцевості, може здійснити спробу його незаконного перетину з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, він, знаючи інших осіб, які є в категорії його друзів в СМ «Фейсбук» та які також можуть вчиняти дії, направлені на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або продовжити здійснювати вищевказані кримінальні правопорушення, але уже анонімізуючи себе в мережі Інтернет

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин, при цьому підозрюваний ОСОБА_4 певний час після його затримання переховувався від органів досудового розслідування та може продовжувати злочинну діяльність.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором доведено існування зазначених у клопотанні ризиків.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором доведено, що в даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні його обставини та інкриміновану ОСОБА_4 участь у кримінальному правопорушенні, наслідки даного правопорушення, його характер, щодо підозрюваного неможливим є застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання тим ризикам, існування яких доведено в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260,261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, ст. 436-2, ч. 2 ст. 342 КК України, що належать до категорії тяжких та нетяжких злочинів. При цьому, в ході досудового розслідування встановлено, що вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, відбулося із застосуванням насильства з боку ОСОБА_4 стосовно співробітника правоохоронного органу, який перебував при виконанні службових обов`язків.

Сам підозрюваний даної обставини не заперечив.

Вказана обставина враховується слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості не визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відтак, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, наслідки злочину, вважаю за необхідне не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 існування ризиків, які можуть перешкодити встановленню істини в даному кримінальному провадженні, відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження на цьому його етапі.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 27 липня 2025 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_14 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і підписано 06.06.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1