УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 Слідчий суддя Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Володимирі за засобом відеофіксації в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Стара Лішня, Іваничівського району, Волинської області, громадянина України, не судимого, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

10.06.2025 до суду надійшло погоджене з прокурором клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України за наступних обставин.

Так ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у званні старший солдат, підозрюється в тому, що він під час проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, приблизно о 08 год. 00 хв. 30.07.2022 не з`явився з лікувального закладу, а саме КП «Володимир-Волинське ТМО», м. Володимир Волинської області, до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та в період часу з 30.07.2022 по 27.04.2023 з 23.05.2023 по 28.05.2023, 21.06.2023 по 02.11.2023 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки в умовах воєнного стану, чим вчинив нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Вказане кримінальне правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000382 від 02.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а громадяни України проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози

та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на всій території України

з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, дія якого продовжена на даний час.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною радою України приймає Президент України. Відповідних рішень Президентом України не приймалось, таким чином, станом на квітень 2024 року в Україні діяв правовий режим воєнного стану.

Проте, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд.

10.06.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами, а саме: протоколом допиту свідків, службовим розслідуванням, повідомленням про підозру, матеріалами, що характеризують особу та іншими матеріалами кримінального провадження.

На підставі викладеного слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, посилаючись на те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, під впливом отримання якого в майбутньому, в останнього можуть з`явитись наміри переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Враховуючи характеризуючи обставини, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтвердив свою причетність до інкримінованої підозри, пояснив що тривалий час перебував на лікуванні після операції, потім проходив реабілітацію, та за станом здоров`я не повернувся у ВЧ, весь знаходився вдома. ВЛК визнаний придатним до служби, але оскаржив висновок, оскільки він не відповідає дійсності. Співпрацює зі слідством, дотримується належної процесуальної поведінки.

Захисник ОСОБА_6 також підтримав позицію свого підзахисного, зазначив, що з 2024 неодноразово направлялись адвокатські запити щодо розгляду скарги на постанову ВЛК, однак дотепер відповіді не отримано. Посилаючись на відсутність ризиків, стан здоров,я підозрюваного, його соціальні зв`язки, просив відмовити у задоволенні клопотання про запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Водночас з урахуванням політичної обстановки в державі та вимог закону, в разі задоволення клопотання, просив визначити розмір застави враховуючи особу підозрюваного.

Слідчий суддя, заслухавши клопотання слідчого, думку учасників справи, дослідивши представлені до клопотання матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні даного питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як зазначає Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (рішення у справі "Єчюс проти Литви", заява № 34578/97, п. 93).

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, справу «Комарова проти України» від 16.05.2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися з кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

На підтвердження підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення органом досудового розслідування надані: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, протокол допиту свідків, повідомлення про підозру, матеріали, що характеризують особу.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

ОСОБА_5 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має вищу освіту, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", де характеризується негативно доручені завдання під час бойового чергування виконує недбало, в складній обстановці розгублюється, діє неадекватно, керівні документи знає поверхнево та ухиляється від виконання вимог в своїй службовій діяльності. На обліку в спеціалізованих установах не перебуває, однак у 2023 отримав травму, пов`язану з проходженням військової служби, крім того був прооперований у зв,язку з чим тривалий час проходив лікування та реабілітацію, проживає з матір,ю та бабою, де характеризується позитивно, отже наявні соціальні зв`язки.

З врахуванням вищенаведеного, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може надалі переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, при цьому, вищевказані та наведені факти, якраз і свідчать про неможливість запобігання зазначеним в КПК України ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто вищенаведені вимоги процесуального закону наголошують на тому, що це право суду.

В наданих слідчому судді матеріалах відсутні докази, і це підтверджено прокурором на слідчим, які б доводили порушення процесуальної поведінки ОСОБА_5 з моменту порушення кримінального провадження, його асоціального способу життя, переховування від органу досудового слідства, вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню будь яким чином.

Отже, враховуючи підстави, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також обставини встановлені в судовому засіданні та особу підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає можливим визначити розмір застави.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя враховує як характер кримінального правопорушення у якому підозрюється особа - злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного, якому інкримінується військове кримінальне правопорушення, яке в світі політичної обстановки в державі та воєнного стану є резонансним, а тому вважає, що в даному випадку повинно бути визначена застава в розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК України, що в повній мірі гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, і вважає за необхідне визначити йому заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211960грн., оскільки саме такий розмір буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

У разі внесення застави, слідчий суддя вважає необхідним покласти на підозрювану обов`язки визначені ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 183, 193-194, 197, 199, 369, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Стара Лішня, Володимирського району, Волинської області, громадянина України, не судимого, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 08.08.2025 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , обчислювати з 15 год. 25хв. 10.06.2025 року, тобто з моменту постановлення ухвали суду про застосування запобіжного заходу.

Негайно взяти під варту підозрюваного ОСОБА_5 в залі суду.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі 211960грн., що дорівнює 70 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб та в разі її внесення покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого у кримінальному провадженні раз на тиждень щовівторка;

2) не відлучатися з с.Стара Лішня, Володимирського району Волинської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Ухвала діє до 08.08.2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 14-00год 11.06.2025

Слідчий суддя: ОСОБА_8