Справа №584/99/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - Токарєв
Номер провадження 11-сс/816/160/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 10 лютого 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 10 лютого 2025 року, на задоволення клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18 год. 00 хв. 06 квітня 2025 року та визначено останньому заставу у розмірі 90840 грн.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області про застосування до ОСОБА_6 задовольнити частково. Застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з обов`язком не залишати місце фактичного проживання по АДРЕСА_1 та покласти на останнього обов`язки:

- прибувати до слідчого кожного понеділка та четверга щотижня;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчі прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_8 .

Крім того, захисник просить дослідити в судовому засіданні всі письмові докази надані стороною захисту, які були долучені до матеріалів клопотання.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що доданими до клопотання доказами не підтверджено як обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, так і існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, як зазначає захисник, доводи клопотання про те, що оскільки на розгляді у Буринському районному суді Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України, і він може вчинити дії, направлені на уникнення покарання шляхом ухилення є безпідставними, оскільки останній жодного разу неявки до суду не допустив, і сам прокурор підтвердив те, що і під час досудового розслідування процесуальна поведінка ОСОБА_6 була належною.

Що стосується залишення місця проживання, то на спростовування вказаного, апелянт зауважує, що ОСОБА_6 самостійно здійснює постійний догляд за матір`ю - ОСОБА_9 , яка є особою з інвалідністю 1 групи Б, внаслідок онкологічного захворювання, вони проживають фактично вдвох за адресою АДРЕСА_1 . Батьки ОСОБА_6 , розлучені і останньому, як єдиному родичу, надано відстрочку від мобілізації, в ході оформлення якого був складений комісійний акт про встановлення факту здійснення такого постійного догляду від 23 липня 2024 року, а тому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою матиме вкрай негативні наслідки для його тяжко хворої матері, які, фактично, вже настали, оскільки ОСОБА_9 з 12 лютого 2025 року і по даний час перебуває на стаціонарному лікуванні у Путивльській міській лікарні з певною тяжкою хворобою.

Що стосується ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то як зазначає апелянт, він, також, не доведений, за відсутності обвинувальних вироків відносно ОСОБА_6 станом на 10 лютого 2025 року, на що слідчий суддя, у тому числі уваги не звернув, крім того, у постановленій ухвалі взагалі не обґрунтував, якими фактичними даними підтверджується те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 не забезпечать.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, вказаних вимог закону слідчим суддею було дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000006 від 10 січня 2025 року, в якому 07 лютого 2025 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, заступник начальника СВ відділення поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області звернувся до слідчого судді з клопотанням щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке вмотивовано обґрунтованістю повідомленої останньому підозри та наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

При розгляді вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що з врахуванням доданих до нього доказів, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за що, у разі доведеності вини, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років позбавлення волі тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, а також те, що застосуванням до останнього більш м`якого запобіжного заходу не вдасться запобігти можливим та усунути існуючі ризики у кримінальному провадженні та досягти мети кримінального провадження.

Саме за наявності вказаного, слідчий суддя і дійшов висновку, що доводами клопотання доведено можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також можливість вчинення підозрюваним як тиску на свідків, так і іншого кримінального правопорушення та задовольнив вимоги щодо застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим колегія суддів погоджується у повному обсязі та ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, на спростування апеляційних доводів, колегія суддів зауважує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, при прийнятті даної ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність у ОСОБА_6 матеріє та потребує допомоги, на що вказує апелянт у поданій апеляційній скарзі, не були враховані ним самим та не стали стримуючим фактором у вчиненні кримінального караного правопорушення, за яким він на даний час підозрюється.

Апелянтом не наведено доводів, за яких клопотання заступника начальника СВ відділення поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області не підлягало б до задоволення, і таких обставин під час апеляційного розгляду встановлено не було.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 182 КПК України, слідчим суддею було визначено заставу, у разі сплати якої підозрюваний буде звільнений з під варти та перебуватиме на волі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 10 лютого 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3