Провадження 1-кп/522/2605/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, яке внесено 09.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001604 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 182 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 182 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду з письмовим клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , в обґрунтування яких прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не зменшились та існувати не перестали, більш м`ягкі запобіжні заходи не будуть дієвими та не забезпечать належну поведінку обвинуваченого.

Крім того прокурор звернувся до суду з письмовим клопотаннями про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначивши, що на момент проведення судового засідання ризики продовжують існувати та продовження строку дії обов`язків необхідно з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігання настання ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні заперечував проти заявленого прокурором клопотання. Захисник посилався, що клопотання є не вмотивоване, всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні не доведені та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Крім того, заявив клопотання про зменшення розміру застави, оскільки визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_7 , на підтвердження цього суду надав довідки про доходи обвинуваченого та його дружини, а також зазначив, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, а саме одружений та має дитину, раніше не судимий, позитивно характеризується на підтвердження чого також надав відповідні документи.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника, а також просив зменшити розмір застави та заперечував щодо заявлених клопотань прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_6 не заперечували проти клопотання прокурора про продовження обов`язків обвинуваченому ОСОБА_8 , проте зауважили на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора та додатки до них, копії документів, наданих захисником, суд приходить до наступних висновків.

За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 року стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, але не пізніше ніж до спливу 60 днів, тобто до 28.06.2025 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2025 стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.07.2025 року з визначення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2025 року стосовно ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04.05.2025 року, та визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 908 400,00 грн. В подальшому ОСОБА_8 звільнено із під варти у зв`язку із внесенням застави та покладено обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положення ч. 5 ст. 9 КПК України встановлюють, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Разом з тим, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм вмотивованим рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, в розумінні ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наразі вже перебувають у статусі обвинувачених, а відтак судом не надається оцінка наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень.

Зважаючи на стадію судового провадження (підготовче провадження) та враховуючи, що судом ще не досліджувалися матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень. Бо це передбачає оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить, що на стадії підготовчого судового засідання суд повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це кримінальне правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

В обґрунтування поданих клопотаннь стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурор посилається на те, що на теперішній час не зменьшились та продовжують існувати заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 182 КК України .

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності поведінку цієї особи.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, серед яких є особливо тяжкий злочин, а саме вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, погрозою пошкодження та знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий та його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 189 КК України), за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, відсутність на теперішній час відомостей про постійну роботу і джерело доходів на території України.

Крім того, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні якиїх він обвинувачується, серед яких є особливо тяжкий злочин, а саме вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, погрозою пошкодження та знищення їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий та його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 189 КК України), за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна; те, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий, відсутні відомості про постійну роботу і джерело доходів на території України.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» N 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинувачених незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час вони по даному кримінальному провадженню наявні і не допитані.

Показання потерпілих та свідків, які можуть бути допитані надалі, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів і можуть відігравати ключову роль у встановленні предмета доказування у кримінальному провадженні.

Кримінальне процесуальне законодавство (ст. 23, 224 КПК України) передбачає, що показання потерпілих та свідків мають сприйматися судом безпосередньо в судовому засіданні. Відтак ризик впливу на них залишається актуальним на етапі судового розгляду до моменту, коли суд отримає та дослідить їхні показання.

Крім цього, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знають потерпілих та свідків, а тому з метою змусити останніх змінити або відмовитись від надання показів, можуть впливати на них, що обґрунтовує наявність ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд враховує рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях, коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи.

Суд констатує наявність обставин, які свідчать про ризик вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повторних правопорушень. Зокрема, хоча обвинувачені не мають судимості, наразі у Приморському районному суді м. Одеси перебувають на розгляді обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 2 ст. 194 КК України, у яких на теперішній час здійснюється судовий розгляд і остаточне рішення судом ще не прийнято, що підтверджується відомостями порталу «Судова влада України». Крім того, Приморським районним судом м. Одеси завершено судовий розгляд обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину за ч. 2 ст.190 КК України, провадження закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Зазначені обставини на переконання суду беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані, вчиняти інші кримінальні правопорушення і ці ризики є доведеними прокурором.

Судом беззаперечно враховується те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 є постійне місце проживання, він позитивно характеризувався за місцем роботи, має дружину та дитину, однак такі факти, з урахуванням обставин обвинувачення, за переконанням суду, не є беззаперечними стримуючими факторами порушення процесуальних обов`язків, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи сукупність досліджених ризиків, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, майновий та соціальний статус останнього, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. На переконання суду такі не будуть ефективними запобіжними заходами і не спроможні забезпечити його належну процесуальну поведінку, та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого обвинуваченого ОСОБА_7 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, вірогідність настання яких спонукало би його до належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Крім того, у зазначеному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан обвинуваченого; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу обвинуваченого; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» обвинуваченого; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, в тому числі надані відомості про офіційні доходи ОСОБА_7 та його дружини, та зауважує, що майновий стан особи не обмежується лише офіційними доходами та не є ключовим критерієм до визначення розміру застави.

Також судом враховується тяжкість кримінальних правопорушень, обставини інкримінованих правопорушень, що є майновими та особливо тяжким, а також розмір предмету кримінального правопорушення, і те, що останньому під час досудового розслідування було визначено заставу у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило на день визначення 908400,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 коп.) гривень., суд не вбачає підстав для зміни цього розміру та вважає за можливе визначити заставу як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста ) гривень, який буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, і належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, враховуючи вищевикладене, з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці обвинуваченого, суд вважає доцільним продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строку дії покладених на нього обов`язків відповідно до ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2025 року, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 7,31,132,177,178,183,193-199, 315, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави, в розмірі 300 (троьхсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста ) гривень обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, призначенням платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальна справа № 522/10211/25 провадження по справі №1-кп/522/2605/25.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому обвинувачений зареєстрований, проживає, чи перебуває без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками, та іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначені обов`язки покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк два місяці з часу внесення застави. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч. 10 ст. 182 КПК України.

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів дію обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, які були визначені ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2025, а саме:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю на вимогу;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків визначити до 16.08.2025 включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвала про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 16.08.2025 року включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1