УХВАЛА

23 червня 2025 року

м. Київ

справа № 363/2558/21

провадження № 51-2238ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,

встановив:

Представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на указане вище судове рішення щодо засудженого ОСОБА_6 , перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Такі вимоги повинні відповідати положенням ст. 436 цього Кодексу, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

У касаційній скарзі представник потерпілої просить вирок Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року скасувати, визнати ОСОБА_6 винуватим і засудити: за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного на праві власності; за ч. 4 ст. 187 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, належного на праві власності; за ч. 1 ст. 289 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі положень ч.1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просить визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, належного на праві власності, в іншій частині вирок апеляційного суду залишити без змін.

Указана вимога не відповідає повноваженням суду касаційної інстанції, визначеним ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки у випадку скасування судового рішення, суд касаційної інстанції може лише призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції або закрити кримінальне провадження, про що в касаційній скарзі не йдеться.

Крім того, колегія суддів наголошує, що відповідно до змісту положень ч. 2 ст. 433, ч. 1 ст. 437 КПК, суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, про що у касаційній скарзі просить представник потерпілої.

За положеннями п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної

позиції.

Суд касаційної інстанції, відповідно до приписів ст. 433 КПК, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Представник потерпілої в касаційній скарзі стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_6 судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість, в обґрунтування чого наводить свої мотиви.

Натомість про те, що абиякі обставини, про які йдеться в касаційній скарзі, які могли би вплинути на призначення засудженому ОСОБА_6 покарання, не були враховані апеляційним судом при ухваленні вироку, в касаційній скарзі не йдеться. Обґрунтування того, яких порушень цей суд припустився під час оцінки обставин, передбачених ст. 91 КПК, з огляду на положення ст. 94 цього Кодексу, в касаційній скарзі також не наведено.

Зі змісту доданої до касаційної скарги копії вироку Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року вбачається, що аналогічні доводам касаційної скарги представника потерпілої питання щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість були предметом оцінки суду апеляційної інстанції за його апеляційною скаргою, який за результатами перегляду вироку місцевого суду надав на них свої відповіді. При цьому касаційна скарга не містить обґрунтування того, яких порушень приписів кримінального процесуального закону було допущено цим судом при апеляційному перегляді вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, щодо його здійснення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не вправі виходити за межі касаційних вимог, якщо цим погіршується становище засудженого, отже касаційна скарга, подана представником потерпілої на погіршення становища засудженого, враховуючи приписи ч. 3 ст. 26 КПК у їх взаємозв`язку із положеннями ч. 2 ст. 433 вказаного Кодексу, має містити обґрунтовані доводи, змістом яких охоплюються належні підстави для задоволення вимог касаційної скарги, оскільки Суд не може на власний розсуд відшуковувати відповідні підґрунтя для цього.

З огляду на те, що за приписами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, викладене вище перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Також Суд зауважує, що в недотримання положень ч. 6 ст. 427 КПК представник потерпілої не додав достатньої кількості копій касаційної скарги з додатками, необхідних для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження, оскільки, відповідно до оскарженого судового рішення, учасниками даного судового провадження, окрім представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , були прокурор, обвинувачений, захисник та потерпіла, натомість до касаційної скарги додано лише три її копії з додатками.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3