Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2025 року м. Рівне

Справа № 564/1239/24

Провадження № 11-кп/4815/384/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000102 від 08.03.2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бистричі Березнівського району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 22 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 22 січня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, і призначено покарання один рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік з покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. та вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як визнав доведеним суд, 08 березня 2024 року о 13 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , причиною якого стали неприязні відносини, діючи з необережності, не маючи прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, які повинен був та міг передбачити, наблизившись до ОСОБА_8 , правою рукою штовхнув її в ділянку грудної клітки, в результаті чого ОСОБА_8 впала зі сходів і отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на незаконність вироку, доводить, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України. Наголошує, що показання обвинуваченого та потерпілої щодо обставин, які мали місце 08.03.2024 року, різняться, а єдиний доказ, який за відсутності свідків події, міг би підтвердити чи спростувати вину ОСОБА_6 , - диск відеозапису з камери спостереження, встановленої у дворі будинку АДРЕСА_2 , виявився пошкодженим, що завадило суду перевірити версію сторони обвинувачення з наданням належної оцінки.

На думку апелянта, суд, визначивши суму морального відшкодування в 15000 грн. на користь потерпілої, не врахував рівень доходу ОСОБА_6 , котрий є пенсіонером і становить за рік 31625 грн, а потерпілою не надано доказів, які б свідчили про її перебування на лікуванні в медичному закладі, проведення медичних процедур та порушення повсякденного ритму життя.

Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим і виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 вказує, що при відкритті матеріалів справи в порядку ст.290 КПК України сторонам була надана можливість ознайомитись, як з письмовими доказами у справі, так і з відеозаписом з камер спостереження за 08.03.2024 року, копію якого долучає до заперечення, про що свідчать їхні власноручні підписи в протоколі надання доступу до матеріалів справи від 28.03.2024 року. Зазначає, що лише технічна неможливість відтворити відеозапис під час судового розгляду в суді першої інстанції не є безумовною підставою для відхилення такого доказу, як належного, і просить повторно дослідити диск відеозапису з місця події.

Вважає, що винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, доведена повністю, а стягнута сума морального відшкодування відповідає фізичним і моральним стражданням потерпілої внаслідок отриманих ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, доводи потерпілої ОСОБА_8 , її представника адвоката ОСОБА_9 та прокурора, які вважають вирок законним і просять залишити його без змін, дослідивши в ході апеляційного розгляду доказ диск з камери відео спостереження місця події від 08.03.2024 року, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, і є обґрунтованим.

Всупереч твердженням, викладеним апелянтом в апеляційній скарзі, та при апеляційному розгляді, матеріали кримінального провадження містять достатньо належних і беззаперечних доказів, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження з необережності.

В судовому засіданні ОСОБА_6 показав, що вийшов зі своєї квартири, що в будинку АДРЕСА_2 , на подвір`ї якого зустрів ОСОБА_8 , котру привітав зі святом. На своє привітання отримав відповідь у грубій формі, між ними виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_8 вдарила його сапкою по руці та нозі, а він у відповідь, вириваючи сапку з рук ОСОБА_8 , почав тягнути її на себе, внаслідок чого потерпіла відхилилася і впала в підвал, двері якого були відчиненими.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_8 , між нею та сусідом ОСОБА_6 існують неприязні відносини і вони певний період часу між собою не розмовляють.

08 березня 2024 року близько 13.00 год, коли вона після обробки квітів мала намір віднести сапку до підвалу, до неї підійшов ОСОБА_6 , з яким відбувся словесний конфлікт, в ході якого він штовхнув її рукою в грудну клітину, внаслідок чого вона впала у підвал, двері якого були відкриті. За сторонньої допомоги вона вибралася звідти, після чого викликала поліцію та швидку.

Згідно висновку судово-медичної експертизи (а.с.25-26), у ОСОБА_8 діагностовано вивих правого плеча з відривом «горбистості» кістки, перелом 4 п`ястної кістки, синець правої сідниці, садна правих плеча та кисті. Виявлені тілесні ушкодження (перелом кістки, вивих плечового суглоба) за звичайним перебігом травматичного процесу, для свого загоєння, потребують тривалого (більше 21 доби) часу, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, механізм отримання яких не суперечить даним, що містяться в протоколі допиту потерпілої.

Висновок експерта є вмотивованим, науково обґрунтованим, узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні і сумнівів у колегії суддів не викликає.

З протоколу огляду комп`ютерних даних від 19.03.2024 року оптичного диску, на якому наявний відеозапис, вбачається, що із-за будинку ( АДРЕСА_2 ) виходить чоловік, одягнений в одяг темного кольору та кепку, зі слів учасника огляду - потерпілої ОСОБА_8 , вказаним чоловіком є її сусід ОСОБА_6 . В цей час з того ж самого місця виходить ОСОБА_8 . Далі видно, як ОСОБА_6 стоїть навпроти ОСОБА_8 , і правою рукою штовхає її. Зі слів ОСОБА_8 після поштовху ОСОБА_6 вона впала зі сходів та отримала тілесні ушкодження (а.с. 28-33), що узгоджується і з висновком судово-медичної експертизи.

В ході апеляційного розгляду було переглянуто диск з відеозаписом події від 08.03.2024 року, наданий представником потерпілої, копія якого зроблена при ознайомленні з матеріалами провадження в порядку ст. 290 КПК України, з якого вбачається, що в ході вищевказаної події ОСОБА_6 штовхає правою рукою в грудну клітку ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 ствердили, що місцем події є подвір`я будинку АДРЕСА_2 , на відео присутні саме вони - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а не сторонні особи.

Будь - яких заперечень до даних відеозапису обвинувачений ОСОБА_6 не надав, лише наголосив, що не бажав настання негативних наслідків для потерпілої.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції достовірно встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 стали безпосередньою причиною настання наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_8 з необережності тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і характеризуються аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляються в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст. 25 КК України.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченого, який на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах закону, звільнивши від його відбування з випробуванням іспитовим строком в один рік, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Що ж до вирішення судом позовних вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, правомірно стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої суму відшкодування в 15000 грн.

За роз`ясненнями вищезазначеної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, або іншим ушкодженням його здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З висновку експерта № 58 від 20.03.2024 року слідує, що, згідно наданої на експертизу медичної документації, при зверненні ОСОБА_8 за медичною допомогою та подальшому її амбулаторному лікуванні діагностовано тілесні ушкодження середньої тяжкості з довготривалим розладом здоров`я, що свідчить про звернення потерпілої за медичною допомогою і надання такої допомоги у вигляді вправлення плеча та накладення у зв`язку з переломом 4 п`ястної кістки гіпсової пов`язки, яка знаходилася на тілі потерпілої тривалий проміжок часу.

Згідно тверджень ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції, отримані тілесні ушкодження й необхідність довготривалого перебування в гіпсі порушили її нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, обмежили звичні рухи та завдали моральних і фізичних страждань, а, відтак, на думку колегії суддів, сума морального відшкодування в 15000 грн. є цілком співмірною заподіяним стражданням і зменшенню не підлягає

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 22 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3