Справа № 344/7031/25
Провадження № 1-кп/344/937/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Пересічне Дергачівського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, реєстраційний номер , згідно ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 26.02.2025 року о 15 год. 10 хв., ОСОБА_4 зайшов до приміщення магазину Гуртові ціни алкоголь ТзОВ Овація, що за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 198Г.

Перебуваючи у вказаному приміщенні, у ОСОБА_4 виник неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, реалізовуючи який, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого ЗУ від 24.02.2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України №26/2025 від 14.01.2025, затвердженим ЗУ №4220-ІХ від 15.01.2025), попередньо відволікши продавця магазину ОСОБА_6 , підійшов до столу касової зани, та викрав із шухляди грошові кошти в сумі 1 050 грн., які зберігав у руках. В цей час неправомірні дії ОСОБА_4 були викриті продавцем магазину ОСОБА_6 .

В свою чергу ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що викрадення ним майна перестає бути таємним та його протиправні дії викриті, з метою доведення свого протиправного умислу до кінця, не маючи на меті повертати викрадене майно, продовжив свої протиправні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, а саме, вибіг із приміщення магазину.

Як наслідок, ОСОБА_4 з відкрито викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ТзОВ Овація майнову шкоду на вказану вище суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України визнав повністю, та ствердив все вищенаведене, відповідно до викладеного. Усвідомлює, що своїми діями вчинив злочин, на даний час щиро розкаюється у вчиненому, критично оцінює свій вчинок, запевнив суд, що такого більше не повториться, просив суворо його не карати.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання поклалась на розсуд суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються та дослідження фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Суд вважає дану кваліфікацію вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, зокрема те, що він згідно вимог ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно довідки начальника філії ДУ Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях ОСОБА_7 лікарем інфекціоністом ОСОБА_4 встановлено діагноз: ВІЛ-інфекція. Клінічна стадія ІV. Хронічний гепатит С в стадії реплікації вірусу (ПЛР RNA HCV виявлено 26.12.2024 року, в кількості 5.1*10/5 HCV/мл у КНП ЦІЗ ІФ ОР) з мінімальною активністю. Лікарем наркологом встановлено діагноз: РПП внаслідок вживання опіоїдів. Синдром відміни. F 11.3.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає: визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вік обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи всі вищенаведені обставини, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме те, що він повністю визнав вину у скоєному, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно вимог ст. 89 КК України раніше не судимий. Беручи до уваги позицію Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 березня 2023 року у справі №722/594/22, про тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану або надзвичайного стану» з врахування того, що обвинуваченим ОСОБА_4 не були використані умови воєнного стану для вчинення даного злочину та принципу індивідуалізації покарання, визначеного ч. 2 ст. 61 Конституції України. Виходячи з позиції, зазначеній у рішенні КСУ від 2 листопада 2004 року, суд вважає, що принцип індивідуалізації і пропорційності покарання вимагає також не ставити осіб, які вчинили злочини різної тяжкості в однакове становище. Особи, які використали фактичні обставини воєнного чи надзвичайного стану, і особи, які вчинили злочини за звичайних обставин, знаходяться у суттєво різному становищі. Недискримінаційне застосування до них однакових покарань не тільки не переслідує мету, заявлену законодавцем, але й не забезпечує розумну пропорційність ужитих заходів і поставленої мети, навіть якщо б така мета була заявлена. Враховуючи думку прокурора, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України, захисника, заяву представника потерпілого, беручи до уваги вимоги ст. 50 КК України, в якій зазначається, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним злочинів.

Достатніх підстав для зміни, скасування чи обрання іншого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 судом не встановлено, а отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ч.15 ст. 615, ст.ст.373-375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання 26.02.2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Речові докази:

- цифровий диск на який записано Video 2025-02-26, який постановою старшого слідчого від 26.02.2025 року визнано речовим доказом залишити при матеріалах кримінального провадження;

- полімерний пакет чорного кольору із маркуванням BMW, змив із поверхні шухляди столу, змив із полімерної коробки, полімерну коробку рожевого кольору, дві пляшки із водою Моршинська 1,5 л. та пляшку із пивом Арсенал, які постановою старшого слідчого від 27.02.2025 року визнано речовими доказами та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Івано-Франківського РУП ГУНП знищити;

- куртку зеленого кольору із біркою JACK & JONES розмір XL, кросівки матерчасті чорного кольору із білими полосками по сторонах та написом на підошві ADIDAS, які постановою слідчого від 26.02.2025 року визнано речовими доказами та передано на зберігання до кімнати речових доказів Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_4 , арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 04.03.2025 року скасувати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави, процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 50 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_8