ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 357/7030/21

провадження № 51-1516 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі

відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Сорокотяги Білоцерківського району

Київської області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області вироком від 13 квітня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року, засудив ОСОБА_7 за:

- ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки;

- ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

За детально викладених у судових рішеннях обставин ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 06 травня 2021 року приблизно о 20:30, керуючи автомобілем «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на нерегульованому перехресті у м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 2.10 (б, д, е), 8.9, 9.10, 10.1, 10.5, 12.1, 12.3, 12.4, 13.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого при виконанні маневру повороту з вул. Таращанська на вул. Вернадського опинився на смузі зустрічного напрямку руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz B200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 . Після зіткнення автомобіль «Toyota Camry» під керуванням ОСОБА_7 за інерцією продовжив некерований рух і здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_9 , 2004 р.н., який стояв на тротуарі. У результаті ДТП потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження.

Крім того, 08 вересня 2021 року приблизно о 19:50 ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину на вул. Центральній, 1 у с. Сорокотяги Білоцерківського району Київської області, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_10 через неприязні стосунки, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, здійснив три прицільних постріли в ліву ногу, пах та шию ОСОБА_10 . Після цього між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 сталась штовханина, під час якої вони впали на землю. Перебуваючи на землі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 , здійснив один постріл в голову останнього, однак промахнувся. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 завдав один удар рукояткою пістолета ОСОБА_10 в скроневу ділянку зліва, від чого останній втратив свідомість.

ОСОБА_7 , будучи впевненим, що довів свій злочинний умисел до кінця, з місця події зник. Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого.

ОСОБА_10 була надана своєчасна кваліфікована медична допомога.

Унаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження: легкі та середньої тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:

- безпідставно відмовив у повторному дослідженні доказів;

- належним чином не перевірив доводів сторони захисту, обмежився загальними формулюваннями, коротко перерахував докази, викладені у вироку, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК);

- не відповів на поставлені стороною захисту питання щодо:

- неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження;

- помилкової оцінки судом першої інстанції наявності в діях ОСОБА_11 прямого умислу на вбивство потерпілого;

- самозахисту ОСОБА_11 від посягань ОСОБА_10 , наявності у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень на голові та шиї після події, попередження останнього про застосування пістолету;

- неврахування показань обвинуваченого та потерпілого про те, що ОСОБА_11 не висловлював у його бік погроз вбивством;

- посткримінальної поведінки ОСОБА_11 ;

- призначення надмірно суворого покарання, припущення суду про намагання ОСОБА_11 уникнути відповідальності за вчинене, наявності достатніх підстав для застосування ст. 75 КК, зокрема, щирого каяття, що не було враховано судом першої інстанції, відшкодування потерпілим завданої шкоди, відсутності з їхнього боку претензій та безпідставного врахування в якості обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину у присутності дитини.

Від прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 надійшли заперечення, в яких, із наведенням відповідних обґрунтувань, вона просить касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, судові рішення стосовно ОСОБА_11 - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити без зміни оскаржуване рішення.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; при цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно з приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Отже, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого та захисника ОСОБА_13 дотримався не в повній мірі.

Так, Білоцерківський міськрайонний суд Київської областівироком від 13 квітня 2023 року засудив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням положень ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Не погоджуючись із вироком, потерпілий, обвинувачений та захисник ОСОБА_13 подали апеляційні скарги, в яких:

- потерпілий указував на те, що характер конфлікту, його причини та спрямованість дій з обох сторін не свідчать про наявність в діях ОСОБА_7 умислу на позбавлення його життя, та відсутність претензій до обвинуваченого; просив змінити вирок у частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та застосувати до нього положення ст. 75 КК;

- обвинувачений стверджував про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого, що підтверджується характером і тяжкістю наслідків; його версія подій взагалі не розглядалась як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції; суд першої інстанції взяв до уваги суперечливі показання свідка ОСОБА_14 ; просив змінити вирок, кримінальне провадження у частині обвинувачення за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, за ч. 2 ст. 286 КК призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і звільнити від його відбування на підставі ст. 75 КК;

- захисник зазначав про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , не належну правову оцінку з урахуванням показань обвинуваченого, потерпілого, свідків та письмових доказів, неврахування всіх пом`якшуючих покарання обставин; просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК з призначенням покарання та звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК, за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК - виправдати.

Суд апеляційної інстанції за результатом розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 відмовив у задоволенні апеляційних скарг та залишив без змін оскаржуваний вирок.

Проте колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції ретельно не перевірив викладених в апеляційних скаргах доводів, не проаналізував їх з достатньою повнотою, не навів переконливих мотивів для їхнього спростування й обґрунтованих підстав, через які залишив їх без задоволення, та послався на ті ж самі обставини і докази, які оспорювались.

Зокрема, суд апеляційної інстанції:

- погодившись із висновками суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК, не зазначив, якими саме доказами, наданими стороною обвинувачення, підтверджується намір ОСОБА_7 саме на умисне вбивство ОСОБА_10 ;

- не перевірив обставин, на які вказували потерпілий, обвинувачений та захисник у своїх апеляційних скаргах щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам події, відсутності у ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство потерпілого, неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, перебування потерпілого у свідомості на момент закінчення конфлікту, характеру та локалізації тілесних ушкоджень;

- навів в ухвалі перелік здобутих у справі доказів, без власного їх аналізу.

Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції не здійснив власного аналізу показань учасників кримінального провадження та здобутих у справі доказів за доводами апеляційних скарг, фактично продублював висновки суду першої інстанції та обмежився загальними формулюваннями.

Відтак Суд погоджується з викладеними в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 доводами про формальність розгляду апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого та захисника ОСОБА_13 та підходу до виготовлення судового рішення.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції не перевірив усіх доводів, викладених в апеляційних скаргах, не надав на них вичерпних відповідей, не зробив ґрунтовного аналізу обставин кримінального провадження, не дав належної оцінки за критеріями ст. 94 КПК України як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

З огляду на зазначене Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Оскільки оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то Суд позбавлений можливості перевірити інші доводи касаційної скарги сторони захисту.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 433 КПК та беручи до уваги неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, не вирішуючи наперед питання про винуватість/невинуватість ОСОБА_7 , проте з метою запобігання ризику переховування від суду, колегія суддів уважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3