У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи за скаргою адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на незаконне затримання, подану в порядку ст. 206 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на незаконне затримання, подану в порядку ст. 206 КПК України, у якій просить призначити скаргу до розгляду за особистою участю ОСОБА_3 , постановити ухвалу про доставлення ОСОБА_3 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області та постановити ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 14.08.2025 року незаконно утримується працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Положеннями ч. 3 ст. 206 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, із урахуванням положень ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення», слід дійти висновку про те, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Слідчий суддя зауважує, що наведений у ст. 206 КПК України механізм надає повноваження слідчому судді перевіряти наявні підстави для позбавлення підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого свободи, зокрема за наявності чи відсутності відповідного судового рішення, та відповідно реагувати шляхом перевірки законності підстав утримання такої особи.

У свою чергу, вказаний порядок не включає процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронного чи будь-якого іншого органу, пов`язаного із затриманням особи.

Слідчим суддею з матеріалів скарги встановлено, що скаржник висловлює саме незгоду з діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поряд із цим, слідчий суддя вказує, що заявник не наділений необмеженим правом на звернення до слідчого судді в порядку ст. 206 КПК України з будь-якими клопотаннями або скаргами, на дію чи рішення посадових, службових чи не встановлених осіб, позаяк, всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінально-процесуальним законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги поданої скарги виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог ст. 206 КПК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття провадження за скаргою.

Керуючись ст. 303, 304, 309, 392, 393, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на незаконне затримання, подану в порядку ст. 206 КПК України.

На ухвалу слідчого судді про відмову у відкритті провадження може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1