Справа № 156/921/25
Провадження № 1-кп/156/108/25
В И Р О К

Іменем України

02 вересня 2025 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби

у справах дітей ОСОБА_8 ,

представниці підрозділу з ювенальної

превенції органу Національної поліції ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду № 1 у сел. Іваничі Волинської області кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000452 від 23.05.2025) за обвинуваченням:

неповнолітнього ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нововолинську Волинської області, є громадянином України, здобуває повну загальну середню освіту, є учнем 11 класу Поромівського ліцею, не є працевлаштованим, мешкає у родині власних батьків, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, судимості не має, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, у якому визнав свою винуватість неповнолітній

1.1. Неповнолітній ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

1.2. Обвинувачений, достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан (ведений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому продовжений у встановленому законом порядку без переривання), усвідомлюючи оголошення в державі мобілізації військовозобов`язаних, встановлення обмежень виїзду за межі України для громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років, розуміючи складнощі у перетині державного кордону, зокрема, дію обмежень щодо виїзду військовозобов`язаних, пов`язані із запровадженням воєнного стану в державі, використовуючи соціальну мережу «Telegram», у якій був зареєстрований як користувач « ОСОБА_10 » із нік-неймом « ОСОБА_11 » 04.05.2025 близько 22 год 20 хв розмістив у Telegram - каналі (групі) «ІНФОРМАЦІЯ_2» оголошення про незаконне переправлення осіб через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску та в подальшому вирішив сприяти у здійсненні незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України.

1.3. У подальшому ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення особи через державний кордон України та розуміючи порядок перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 № 1777-XII (зі змінами), Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (зі змінами), Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (зі змінами), Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (зі змінами), Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у ред. постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724), з метою сприяння незаконному переправленню через держаний кордон України ОСОБА_12 , керуючись корисливим мотивом, вирішив сприяти незаконному переправленню через кордон вказаної особи шляхом надання порад і вказівок, поза офіційним встановленим пунктом пропуску державного кордону України до Республіки Польща за грошову винагороду в сумі 8000 доларів США.

1.4. Зокрема, обвинувачений 04.05.2025 дізнався про намір ОСОБА_12 перетнути державний кордон України та запропонував останньому за грошову винагороду в розмірі 8 000 доларів США здійснити незаконний перетин державного кордону України поза офіційним пунктом пропуску до Республіки Польща, шляхом надання ОСОБА_12 порад та вказівок щодо місця, дати, часу і способу такого незаконного перетину. Згодом, у період з 04.05.2025 до 10.06.2025, ОСОБА_5 під час листування через месенджер «Telegram» з ОСОБА_12 обговорював з останнім умови, спосіб, час і місце особистої зустрічі для незаконного перетину державного кордону України, а також суму та умови одержання грошової винагороди. Обвинувачений 10.06.2025 через месенджер «Telegram» надавав ОСОБА_12 вказівки щодо маршруту пересування останнього до місця зустрічі.

1.5. ОСОБА_5 діючи умисно, на виконання заздалегідь складеного злочинного плану, з метою незаконного переправлення особи через державний кордон поза офіційним пунктом пропуску, з корисливих мотивів, шляхом надання вказівок та порад, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, зустрівся 10.06.2025 о 10 год 26 хв з ОСОБА_12 поблизу території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Обвинувачений, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, під час особистої зустрічі з ОСОБА_12 усно проінструктував цю особу щодо дій, які необхідно виконати для перетину державного кордону (щодо способу, маршруту та конкретного місця перетину державного кордону), однак така спроба незаконного переправлення через державний кордон України була припинена працівниками правоохоронних органів.

1.6. Таким чином, неповнолітній ОСОБА_5 обвинувачується у сприянні незаконному переправленні особи через державний кордон України шляхом надання порад та вказівок, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

2. Щодо угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 (за участі захисника та законного представника неповнолітнього)

2.1. Під час судового розгляду кримінальної справи 28.08.2025 між заступником керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження процесуального керівника у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000452 від 23.05.2025 (з однієї сторони), та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 (з іншої сторони) укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони дійшли згоди щодо визнання неправомірності вчиненого, беззастережного визнання винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч.3 ст. 332 КК України, на стадії судового розгляду, прийняття обвинуваченим на себе зобов`язання дати в суді показання щодо відомих йому фактів незаконного переправляння осіб через державний кордон України, співпрацювати з правоохоронними органами шляхом надання додаткових відомостей (інформації) про факти скоєння інших злочинів, у тому числі - у викритті кримінальних правопорушень. Вказана угода подана прокурором до суду для можливого затвердження 02.09.2025.

2.2. Також сторонами цієї угоди було узгоджено, що обвинувачений має понести покарання (з урахуванням положень ст. 69 КК України) у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки (із покладенням на неповнолітнього обов`язків періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну свого місці проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації), без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.

2.3. У судовому засіданні 02.09.2025 представник публічного обвинувачення ОСОБА_4 просив затвердити добровільно укладену між прокурором (з однієї сторони) та неповнолітнім обвинуваченим за участі захисника, законного представника неповнолітнього (з іншої сторони) угоду про визнання винуватості, призначити ОСОБА_5 покарання, узгоджене сторонами угоди.

2.4. У судовому засіданні 02.09.2025 обвинувачений ОСОБА_5 у присутності захисника та законного представника свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному; обвинувачений підтвердив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид і міру покарання, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, наслідки умисного невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України; обвинувачений повідомив, що будь-який неправомірний фізичний чи психологічний тиск на нього під час досудового розслідування не чинився, просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку укладено добровільно.

2.5. У судовому засіданні 02.09.2025 захисник - адвокат ОСОБА_7 , законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 висловили думку щодо можливості затвердження судом добровільно укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості із призначенням винній особі покарання, узгодженого сторонами угоди.

2.6. Представник Служби у справах дітей Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області ОСОБА_8 , представниця підрозділу з ювенальної превенції Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_9 не заперечували проти затвердження судом у годи у кримінальному провадженні та ухвалення вироку на підставі цієї угоди, вказали, що таке рішення суду сприятиме забезпеченню якнайкращого дотримання інтересів неповнолітнього, дозволить досягти мети не лише кари за скоєне, але і виправлення засудженого.

2.7. Судом неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 з достатньою повнотою роз`яснені наслідки укладення зазначеної угоди.

2.8. Розглядаючи питання щодо затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

2.9. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

2.10. За змістом ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією);

2) корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані);

2-1) корупційних кримінальних проступків, нетяжких або тяжких корупційних злочинів, а також кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, у разі відсутності ознак вчинення цих кримінальних правопорушень у співучасті, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, і за умови повного відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо таких збитків або шкоди було завдано);

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

2.11. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

2.12. Неповнолітньому ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) належать відповідно до категорії тяжких злочинів у сфері недоторканості державних кордонів. Внаслідок вчинення такого діяння шкода завдана лише державним інтересам.

2.13. Потерпілі в кримінальному провадженні відсутні.

2.14. При укладенні угоди про визнання винуватості були дотримані загальні засади щодо необхідності залучення до участі в кримінальному провадженні захисника (ч.2 ст. 52 КПК України), законного представника неповнолітнього (ч.1 ст. 44 КПК України).

2.15. Судом у судовому засіданні встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, надав свою згоду на укладення вказаної угоди, взявши на себе певні зобов`язання; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та цілком усвідомлюють наслідки затвердження такої угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

2.16. Санкція ч. 3 ст. 332 КК України в редакції, що була чинною на момент скоєння ОСОБА_5 правопорушення, передбачала застосування до винних осіб покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

2.17. Згідно з ч.1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. За загальним правилом (ч.1 ст. 102 КК України), покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років.

2.18. Згідно з ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років. До неповнолітніх може бути застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю (ч. 2 ст. 98 КК України).

2.19. Згідно з ч.1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

За змістом ч.2 ст. 98 КК України до неповнолітніх не може бути застосоване додаткове покарання у виді конфіскації майна.

2.20. Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

2.21. Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Пробаційний нагляд стосовно неповнолітніх призначається на строк від одного до двох років (ч. 2 ст. 101 КК України).

2.22. ОСОБА_5 на момент скоєння правопорушення був неповнолітнім, отже, до нього може бути застосоване покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, з урахуванням положень ст. 69 КК України, загальних засад призначення покарань, встановлених ст. 65-67 КК України, щирого каяття обвинуваченого, активного сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення та відсутності обставин, котрі б обтяжували покарання.

2.23. Таким чином, за скоєння кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 3 ст. 332 КК України, суд призначає ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.

2.24.Вислухавши думку прокурора, неповнолітнього обвинуваченого, його захисника та законного представника, враховуючи тяжкість висунутих звинувачень, особу ОСОБА_5 (обвинувачений є неповнолітнім, виховується у повній родині, здобуває повну загальну середню освіту, позитивно характеризується адміністрацією освітнього закладу, не перебуває на диспансерному обліку чи під профілактичним (консультаційним) наглядом у лікарів - психіатра та нарколога за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння ним розкриттю кримінальних правопорушень, неповнолітній вік винної особи), відсутність обставин, які б обтяжували покарання, суд вважає за доцільне покласти на неповнолітнього обов`язки: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

2.25. Суд переконався у добровільному укладенні сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, котрі передбачені в угоді, а також у тому, що сторонам угоди зрозумілі наслідки укладання угоди, передбачені КПК України.

2.26. Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених ч. 7 ст. 474 КПК України. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

2.27. За наслідками розгляду угоди у судовому засіданні суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши пояснення присутніх учасників кримінального провадження, дійшов висновку щодо наявності правових підстав для затвердження угоди про визнання неповнолітнім ОСОБА_5 своєї винуватості та призначення йому покарання у виді пробаційного нагляду.

3. Інші рішення щодо питань, які підлягають розв`язанню судом при ухваленні вироку

3.1. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000452 від 23.05.2025 до неповнолітнього підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2025 у справі № 161/11346/25 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за визначеним місцем поживання у с. Михалє Володимирського району Волинської області.

3.2. За клопотанням прокурора на стадії підготовчого судового провадження ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 08.08.2025 у справі № 156/921/25 було продовжено застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту за обраним місцем проживання до 02.10.2025 включно, водночас з дня постановлення цієї ухвали були змінені умови раніше застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема, було покладено на обвинуваченого обов`язок щодоби на час з 19-ї години вечора до 7-ї години ранку наступної доби не залишати обране місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, застосування до неповнолітнього режиму цілодобового домашнього арешту було припинено.

3.3. З урахуванням констатованого судом існування щодо ОСОБА_5 ризику переховуватись від правосуддя, в подальшому уникнути виконання судового рішення у кримінальній справі, запобіжний захід у виді домашнього арешту (з покладенням на неповнолітнього обов`язків, визначених в ухвалі Іваничівського районного суду Волинської області від 12.06.2025 у справі № 156/921/25) необхідно залишити без змін до набрання цим вироком законної сили.

3.4. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 ст. 72 КК України.

3.5. Згідно з ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими у ч.1 ст. 72 КК України, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

3.6. Наведені норми дозволяють дійти висновку про те, що закон передбачає зарахування судом застосованого до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту лише у строк покарання у виді позбавлення волі. Водночас неповнолітньому ОСОБА_5 судом призначено покарання у виді пробаційного нагляду, отже, в розглядуваному випадку відсутні підстави для застосування положень ч. 7 ст. 72 КК України.

3.7.Потерпілих у кримінальному провадженні немає, протиправним діянням, інкримінованим неповнолітньому ОСОБА_5 , шкода завдана лише державним інтересам. Цивільні позови в кримінальному провадженні заявлені не були.

3.8. Сторони кримінального провадження не подавали до суду доказів, котрі стосуються розміру процесуальних витрат, понесених під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо діяння, інкримінованого ОСОБА_5 ..

3.9. Сторони кримінального провадження не подавали до суду відомостей, котрі стосуються подальшої долі речових доказів, зібраних під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо діяння, інкримінованого ОСОБА_5 ..

Керуючись ст. 369, 373, 374, 468,469, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 28.08.2025, укладену між заступником керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження процесуального керівника у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000452 від 23.05.2025 (з однієї сторони), та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 (з іншої сторони).

Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та на підставі ст. 69, 101,103 КК України призначити йому покарання за це правопорушення у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.

Покласти на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну свого місці проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виконання покарання у виді пробаційного нагляду покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого. Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання цим вироком законної сили залишити без змін - домашній арешт (з покладенням на неповнолітнього обов`язків, визначених в ухвалі Іваничівського районного суду Волинської області від 12.06.2025 у справі № 156/921/25).

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, вирок, якщо його не було скасовано за наслідками апеляційного провадження, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з п.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії запровадженого в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, після складання та підписання повного тексту цього вироку суд обмежився проголошенням його резолютивної частини, водночас повний текст цього вироку вручений учасникам судового провадження в день його проголошення, 02.09.2025.

Головуючий у справі суддя ОСОБА_1