Справа № 303/6423/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/767/23, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.11.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Вишково Хустського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, розлучений, непрацюючий, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і виправданий за цим обвинуваченням, та засуджений:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;

- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 20.02.2023.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.02.2023.

Речові докази: паспорт громадянина Угорщини ОСОБА_10 , внутрішній паспорт громадянина Угорщини на ім`я ОСОБА_10 , джинси синього кольору зі слідами бурої речовини зовні схожої на кров (спец пакет експертної служби МВС України № 5858819), куртку чорного кольору з сірими вставками, без капюшона з логотипом чорного кольору «FILA», кросівки чорного кольору з червоними вставками (спец пакет експертної служби МВС України № 5858820) - повернуто власнику ОСОБА_6 ; пружинно-поршневу пневматичну зброю, однозарядку гвинтівку «KANDAR B-24», поміщену до поліпропіленового пакету білого кольору, горловину якого зв`язано ниткою білого

-2-

кольору, кінці якої скріплені вдвоє склеєним аркушем паперу білого кольору (биркою на об`єкт) із написом «висновок експерта № СЕ-19/107-23/2498 БЛ від 16.03.2023», та яка зберігається в камері речових доказів Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області - повернуто власнику; засіб ініціювання вибуху запал УЗРГМ-2 для ручних гранат РГД-5 та Ф-1 поміщений до спеціального пакету Експертної служби МВС України № 5235183; конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, поміщений до спеціального пакету Експертної служби МВС України № 5235182; зразки букального епітелію ОСОБА_11 (спец пакет експертної служби МВС України № 5680478); зразки букального епітелію ОСОБА_6 (спец пакет експертної служби МВС України № 5680478); змиви з корпусу гранати Ф-1 (спец пакети експертної служби № 5235365 та 5235366), які зберігається в камері речових доказів Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз: № СЕ-19/107-23/3333-БД від 16.05.2023 у розмірі 9774,93 грн; СЕ-19/107-23/2499-ВТХ у розмірі 2265,36 грн.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 16.02.2023 у проміжок часу між 10 та 16 год, більш точного часу не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за невстановлених обставин, діючи умисно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх караність і суспільну небезпечність, з метою спричинення фізичного болю наніс ОСОБА_11 один удар в область потиличної частини голови зліва, а 17.02.2023 у період часу з 11 по 13 год, знаходячись на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_2 , маючи особисті неприязні відносини з ОСОБА_11 , які виникли внаслідок виклику останнім працівників Національної поліції для притягнення ОСОБА_6 до відповідальності, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, передбачаючи падіння потерпілого на тверду поверхню, що спричинить йому фізичний біль, з мотивів помсти та з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс у невстановлений спосіб один удар по вилиці зліва ОСОБА_11 , надавши тілу потерпілого прискорення, внаслідок чого останній впав на невстановлений слідством твердий предмет, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у виді тупої травми голови, що супроводжувалась правобічним, субдуральним та субарахноїдальним крововиливом, забоєм головного мозку, стисненням правої півкулі субдуральною гематомою, що призвело до набряку набухання речовини головного мозку, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 91/2023 від 10.04.2023 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та є безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 в КНП «Лікарня Святого Мартина» 25.02.2023.

Крім того, ОСОБА_6 17.02.2023 у період часу з 11 по 12 год 30 хв, більш точного часу не встановлено, перебуваючи в приміщенні кухні домоволодіння по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, наніс декілька ударів рукою затиснутою в кулак в область обличчя ОСОБА_12 , внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Також ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та спосіб, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, незаконно придбав у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та засіб ініціювання вибуху - запал для ручних гранат РГД-5 та Ф-1, які у конструктивному поєднанні є бойовим припасом -

-3-

ручною осколковою гранатою Ф-1, які без передбаченого законом дозволу зберігав у підсобному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , до 20.02.2023 - моменту проведення обшуку та їх виявлення і вилучення працівниками поліції.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд уважав, що докази надані стороною обвинувачення, які були досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження, як кожен сам по собі, так і в їх сукупності з точки зору допустимості, достатності та їх взаємозв`язку, не доводять поза розумним сумнівом того, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України. При цьому судом констатовано, що згідно з формулюванням обвинувачення, ОСОБА_6 з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс у невстановлений спосіб один удар по вилиці зліва ОСОБА_11 , надавши тілу потерпілого прискорення, внаслідок чого останній впав задньою потиличною ділянкою голови на невстановлений слідством твердий предмет, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому потягнуло смерть ОСОБА_11 . Разом з тим, відповідно до висновку експерта № 91/2023 від 10.04.2023, давність виникнення синця в області вилиці зліва не встановлена, у розділі «медична документація» даного висновку експерта при огляді потерпілого лікарями 20.02.2023, за синець розміром 6,0х6,0 см блідо-фіолетового кольору не йдеться. Свідок ОСОБА_13 показала, що 20.02.2023 на обличчі у потерпілого ОСОБА_11 були незначні подряпини, а відтак час нанесення даного ушкодження не встановлено, а тому причинно-наслідковий зв`язок між ударом та подальшим падінням ОСОБА_11 , з яким сторона обвинувачення пов`язує настання смерті останнього, а відтак механізм, викладений у обвинувальному акті, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , є лише припущенням сторони обвинувачення. При цьому, судом встановлено, що відповідно до висновку експерта № 91/2023 від 26.02.2023 не виключено, що тяжкі тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною смерті, могли виникнути внаслідок падіння з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення. Тобто висновок експерта в цій частині не є категоричним, а є лише припущенням щодо можливого механізму отримання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . З пояснень експерта ОСОБА_14 слідує, що ним не виключається можливість того, що потерпілий ОСОБА_11 сам впав та отримав відповідні тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, на переконання суду, наявність крові померлого на джинсах та кросівках обвинуваченого свідчить лише про їх наявність на предметах одягу та пояснюється тим, що обвинувачений затягував ОСОБА_11 до будинку на, що вказала потерпіла та свідок ОСОБА_15 . З врахуванням наведеного, суд за відсутності належних та допустимих доказів того, що саме завдяки діям іншої особи ОСОБА_11 впав та отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок отримання яких в подальшому помер, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши всі необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, прийшов до висновку, що ОСОБА_6 за даним епізодом необхідно виправдати, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому останній обвинувачується.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 01.11.2023 в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати, у зв`язку з його необґрунтованістю, невмотивованістю та невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального

-4-

правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років з конфіскацією майна. В решті вирок суду залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, в тому числі і за ч. 2 ст. 121 КК України, доведена належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_6 за цим обвинуваченням. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 мав мотив помсти, за день до цього вже наносив тілесне ушкодження ОСОБА_11 , був єдиною особою яка була з потерпілим в той час коли він отримав тілесні ушкодження, характер нанесення тілесних ушкоджень є ідентичний тому характеру тілесних ушкоджень, які спричинені потерпілій ОСОБА_12 , на його одягу наявна кров покійного, яку він намагався замити, так само як і намагався замити кров покійного в його будинку. Мотивом вчинення злочину є те, що відносно ОСОБА_6 працівниками поліції складено черговий протокол за ст. 130 КУпАП з вини ОСОБА_11 . Так, після того як, близько 11 год 17.02.2023 відносно ОСОБА_6 працівниками поліції складено адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП, останній увійшовши в будинок потерпілої ОСОБА_12 , одразу почав наносити її тілесні ушкодження по обличчю, при цьому здавлюючи шию, до того моменту поки вона не втратила свідомість. При цьому, обвинувачений мотивував свою поведінку тим, що відносно нього здійснено виклик працівників поліції, і цього не потрібно було робити. Свідок ОСОБА_16 ствердила, що потерпілий ОСОБА_11 переживав за своє здоров`я та життя, відчуваючи небезпеку з боку обвинуваченого, у зв`язку з чим тривалий проміжок часу переховувався в її будинку та прохав викликати поліцію і дані обставини встановлені судом. Обвинувачений ОСОБА_6 за день до події вже наносив тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , про що в судовому засіданні зазначила потерпіла та вказала, що потерпілий ОСОБА_11 16.02.2023 ввечері скаржився їй на біль у голові та на ОСОБА_6 , який йому в той день наніс удар по потилиці зліва і вона бачила у чоловіка рану. Дані показання судом досліджувались неодноразово. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 був єдиною особою, яка була з потерпілим в той час, коли він отримав тілесні ушкодження. Потерпіла ОСОБА_12 також стверджувала, що коли їй ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження, то потерпілий ОСОБА_11 в той час перебував на подвір`ї і, ймовірно, ще спілкувався з поліцією. Із показань самого обвинуваченого та показань свідків встановлено, що окрім нього та покійного ОСОБА_11 на подвір`ї з 11 год 17.02.2023 нікого не було і покійний подвір`я не покидав. Крім того, з показань потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 встановлено, що до 11 год 17.02.2023 потерпілий ОСОБА_11 почував себе добре, його обличчя не було у крові, він був при свідомості та спілкувався зі свідками. Свідки того дня не бачили на ньому жодних тілесних ушкоджень. Лише після того, як ОСОБА_6 вийшов з будинку, попередньо побивши потерпілу ОСОБА_12 , через невеликий проміжок часу свідок ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_12 , яка вже прийшла до тями, побачили, як обвинувачений затягує в будинок з двору ОСОБА_11 , обличчя якого було у крові і останній був без свідомості. Показання свідка ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_12 , узгоджуються з протоколом огляду місця події, в ході якого виявлені сліди крові, з ґанку до кімнат будинку. Характер нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 є ідентичний тому характеру тілесних ушкоджень, які спричинені потерпілій ОСОБА_12 . Оскільки поліцію викликав саме ОСОБА_11 і саме він спілкувався з поліцейськими, про що стало відомо обвинуваченому, то немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_6 опинившись сам на сам на подвір`ї з ОСОБА_11 не наніс йому тілесних ушкоджень в

-5-

голову так само, як зробив це з його дружиною ОСОБА_12 . При цьому, потерпілій ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження до того часу, поки вона не втратила свідомість, так сам без свідомості перебував і ОСОБА_11 після того, як на подвір`я до нього вийшов обвинувачений. Н аодягу обвинуваченого була наявна кров потерпілого ОСОБА_11 , яку він намагався замити, так само як і намагався замити кров покійного в його будинку. Після того, як обвинувачений затягнув з подвір`я до будинку ОСОБА_11 він намагався стерти ганчіркою сліди крові з дверей та внутрішніх стін будинку, пояснивши це свідку ОСОБА_15 та потерпілій ОСОБА_12 тим, що цього не потрібно бачити іншим. Суд не взяв, до уваги і той факт, що під час обшуку 20.02.2023 за місцем проживання обвинуваченого в с. Велика Добронь Берегівського району у обвинуваченого вилучено одяг, який він намагався до того замити та на якому виявлено кров потерпілого і у такий спосіб знищити сліди злочину. Суд не взяв до уваги те, що обвинувачений неодноразово змінював свої показання під час судового розгляду, намагаючись у такий спосіб ввести суд в оману. Показання обвинуваченого, про те як ОСОБА_11 міг отримати тілесне ушкодження не відповідають ні слідчому експерименту за участю самого ОСОБА_6 , ні показанням свідка ОСОБА_15 , ні показанням потерпілої ОСОБА_12 . Під час судового розгляду, обвинувачений заперечував походження крові ОСОБА_11 на його одягу та пояснював постійно змінюючи свої покази та вказуючи, що це то його кров, то кров тварини, а потім можливо, що це кров ОСОБА_11 , яка попала на нього коли вони переміщували потерпілу ОСОБА_12 . Суд безпідставно критично поставився до висновку судово-медичного експерта № 91/2023. Суд дослідив нібито весь висновок судово-медичного експерта не знайшовши в описовій частині інформацію, про те що лікарями, які оглядали ОСОБА_11 при його госпіталізації 20.02.2023 виявлено синець на вилиці з ліва розміром 6x6 см блідо-фіолетового кольору. Однак на аркуші № 2 вказаного висновку судово-медичного експерта в розділі «Дані медичної документації» нейрохірургом зазначено «при огляді виявлено множинні забійні садна обличчя, волосистої частини голови». При цьому, медична документація судом не досліджувалась, лікарі не допитувались. Свідок ОСОБА_13 , яка прибула як лікар у складі бригади швидкої медичної допомоги 20.02.2023, до будинку потерпілої, лише тоді побачила на обличчі ОСОБА_11 тілесні ушкодження, а 17.02.2023 таких у нього свідок не бачила. Суд не врахував, що з дати події 17.02.2023, до дати початку проведення судово-медичної експертизи пройшло 10 днів, що не дозволяє виявити всі легкі тілесні ушкодження. Разом з тим, навіть на 10 день на вилці ОСОБА_11 зліва виявлено синець з ліва розміром 6x6 см блідо-фіолетового кольору. Згідно висновку судово-медичного експерта № 91/2023 наявне у потеплілого ОСОБА_11 тілесне ушкодження у виді тупої травми скронево-тім`яно-потиличної частини голови справа виникло по ударному механізму спричинення твердим (твердими) предметом (предметами), не виключено що могло виникнути внаслідок падіння з висоти власного росту з наданням тілу прискорення. Незважаючи на такі висновки експертизи суд безпідставно уважав, що потерпілий міг впасти сам і ці висновки суду щодо падіння потерпілого з висоти власного зросту під дією сил гравітації виникли під час допиту судово-медичного експерта, якого суд за власною ініціативою викликав та допитав, що є порушенням вимог щодо безсторонності суду. У даному випадку суд самостійно залучив та допитав судово-медичного експерта і вибірково прийняв до уваги лише частину з його показань вклав їх в мотиви виправдання обвинуваченого. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, цілком логічним, таким що не піддається сумнівам є нанесення ОСОБА_6 тілесного ушкодження ОСОБА_11 у вилицю ліва, як наслідок його падіння з прискоренням на скронево-тім`яно-потиличну частину голови справа, внаслідок чого спричинено крововилив у мозок.

-6-

В апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_7 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , ставиться питання про зміну вироку суду від 01.11.2023 та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України є необґрунтованим та незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення спростовуються показанням ОСОБА_6 , який чітко вказав, що він ніякого відношення до виявленої гранати не має, оскільки в підсобному приміщення свої речі зберігав його рідний брат. Також стверджує, що при проведенні обшуку був відсутній перекладач, що свідчить про порушення права на захист, оскільки ОСОБА_6 не володіє мовою, якою ведеться судочинство. Окрім іншого, судом не враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність судимості, наявність позитивної характеристики.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 вказує на її безпідставність й необґрунтованість з огляду на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Свідок ОСОБА_13 повідомила, що під час чергування 17.02.2023, як лікар у складі швидкої медичної допомоги, за отриманим близько 09 год 50 хв диспетчером викликом, прибула до будинку родини ОСОБА_18 . На порозі будинку їх зустрів ОСОБА_19 , який повідомив, що швидку він не викликав, з ним все в порядку, медичної допомоги не потребує. Більш того, прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що смерть потерпілого ОСОБА_20 наступила внаслідок падіння з висоти власного росту і висновок експерта також це підтверджує. Вирок суду є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_12 , неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційних скарг на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечив щодо апеляційної скарги захисника та обвинуваченого, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд уважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

-7-

За приписами до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження у підготовчому та судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не дотримано.

Згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання від 30.10.2023 вбачається, що в ході судового розгляду кримінального провадження прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_6 , а змінений обвинувальний акт щодо нього викладено у новій редакції, відповідно до якої прокурор прийшов до висновку про встановлення в ході судового розгляду нових фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Статтею 338 КПК України передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження. Частина 4 цієї ж статті вказує на те, що у разі зміни обвинувачення в суді суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.

-8-

Однак, суд першої інстанції вказаної норми кримінально процесуального закону у повному обсязі не дотримався, оскільки без належного виконання вимог ч. 3, 4 ст. 338 КПК України, не надав прокурору можливості оголосити змінене обвинувачення (виступ прокурора тривав приблизно півтора хвилини), обмежився лише клопотанням прокурора про приєднання нового обвинувального акту до матеріалів провадження, а також не роз`яснив обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого не відклав розгляд кримінального провадження для надання обвинуваченому, потерпілому його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення, чим грубо порушив вимоги кримінального процесуального закону та процесуальні права обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої.

При цьому колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008, зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» № 25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_21 був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист, що не відповідає вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також принципу верховенства права закріпленому в ст. 8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Таким чином колегія суддів констатує недотримання судом першої інстанції у цьому провадженні вимог ч. 3, 4 ст. 338 КПК України, що є істотним порушенням вимог КПК України і безумовною підставою для скасування судового рішення.

Наведені обставини, відповідно до ст. 410, 411 КПК України, свідчать про невідповідність висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого. Зазначені порушення кримінального процесуального закону відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

-9-

При таких обставинах, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та сторони захисту про скасування вироку з направлення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для нового розгляду в іншому складі.

При цьому, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг, оскільки судове рішення скасовується з процесуальних підстав.

Зазначені порушення КПК України, на думку апеляційного суду, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок суду не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи.

При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону необхідно повно та всебічно дослідити обставини та докази, які мають істотне значення для кримінального провадження, перевірити обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Доводи, викладені

-10-

прокурором та захисником в апеляційних скаргах підлягають ретельній, всебічній перевірці, та аналізу судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження.

У зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора та сторони захисту задовольнити частково, вирок суду від 01.11.2023 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 в тому ж суді в іншому складі.

Враховуючи те, що вирок суду скасовуються з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а суд до набрання вироком законної сили продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, колегія суддів уважає за необхідне залишити обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.11.2023 щодо ОСОБА_22 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Обвинуваченому ОСОБА_23 залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.08.2025 включно.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді