КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/647/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

14 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0008976 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , потерпілого АТ « Міжнародний резервний банк » в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_7 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченої,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки Київської області, Бородянського району, с. Луб`янка, громадянки України, з вищою освітою, офіційно не працюючу, не судиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2023, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на - 5 (п`ять) років з позбавлення права займатися роботою у сфері банківської діяльності строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Цивільний позов заявлений Акціонерним товариством « Міжнародний резервний банк » ( , адреса реєстрації: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46 ) до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено без розгляду.

Речовий доказ залишено в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку суду, мешканка Чернігівської області смт. Десна ОСОБА_8 , згідно з наказом № 275-пр від 25 березня 2014 року була призначена на посаду провідного спеціаліста з обслуговування роздрібних масових клієнтів - касира Київського відділення № 9 ПАТ « Дочірній банк Сбербанку Росії ».

Відповідно до посадової інструкції від 26.03.2014 р., на ОСОБА_8 серед іншого, покладено обов`язки по оформленню, зберіганню га обробці грошових коштів і інших цінностей у відповідності з встановленими вимогами, зокрема:

1.Здійснювати відкриття, закриття, опечатування і здачу під сховища цінностей;

2.Здійснювати контроль за своєчасним і повним оприбуткуванням коштів, що надійшли в касу;

3.Здійснювати зведення каси в кінці робочого дня;

4.В кінці робочого дня та при необхідності протягом робочого дня проводити звірку залишків готівкових коштів і інших цінностей, що знаходяться у сховищі цінностей, з даними бухгалтерського обліку;

5.Забезпечити зберігання ввіреної готівки та інших цінностей протягом робочого дня і у неробочий час тощо.

26 березня 2014 року між банком в особі керуючого Київським відділенням № 9 ОСОБА_12 та ОСОБА_8 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з якими вона прийняла на повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй банком матеріальних цінностей. Також вона, серед іншого, зобов`язалася:

-бережно ставитись до переданих їй на зберігання чи для інших цілей валютних цінностей роботодавця і вживати заходів до попередження спричинення збитків;

-своєчасно інформувати уповноважених осіб роботодавця про всі обставини, що перешкоджають забезпеченню зберігання ввірених їй валютних цінностей;

-вести облік, співставляти на надавати у встановлено порядку звіт про рух та залишок ввірених їй валютних цінностей;

-брати участь в інвентаризації/ревізії ввірених їй валютних цінностей;

-відшкодовувати роботодавцю в повному обсязі завдану шкоду та інше.

10 квітня 2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 1 , маючи прямий умисел на привласнення ввіреного їй майна, маючи постійний доступ до грошових коштів, що перебувають у відділенні № 9 ГІА`Г « Дочірній банк Сбербанку Росії », вирішила їх привласнити за наступних обставин.

Так, цього ж дня, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , працюючи безпосередньо з готівковими коштами у касі відділення № 9 ПАТ « Дочірній банк Сбербанку Росії », під час перерахунку грошових коштів, перемістила частину грошових коштів під свій робочий стіл, а саме 9 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на день вчинення кримінального правопорушення становить 197 673, 78 грн., що більше ніж в двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто у великих розмірах.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на привласнення грошових коштів у великих розмірах. ОСОБА_8 , цього ж дня, дочекавшись слушної нагоди, вийшла з відділення № 9 ПАТ « Дочірній банк Сбербанку Росії », тим самим привласнила грошові кошти у великих розмірах.

Привласненими грошовими коштами ОСОБА_8 розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 привласнила чуже майно, що було їй ввірене, у великих розмірах, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 191 КК України, які виразилися у привласнені чужого майна, що було їй ввірене, у великих розмірах.

Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, посилаюсь на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва - змінити в частині призначеного покарання. Постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 4 ст. 191 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з повною індивідувальною матеріальною відповідальністю. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що відповідно до оспорюваного вироку, 26 березня 2014 року між банком в особі керуючого відділенням ОСОБА_12 та ОСОБА_8 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Водночас, суд першої інстанції нелогічно заборонив обвинуваченій права займатися роботою у сфері банківської діяльності, що є неконкретним та значно розширює обмеження. Таким чином, обвинувачена має бути позбавлена права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов?язаними саме з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Не погоджуючись з вироком суду потерпілий АТ « Міжнародний резервний банк » в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що вирок в частині відмови у розгляду цивільного позову не відповідає фактичним обставинам та матеріалам кримінальної справи, не відповідає приписам кримінального процесуального закону та в цій частині постановлений з грубими порушеннями кримінального процесуального закону, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва 05.04.2023 - скасувати частково в частині залишення цивільного позовоу без розгляду та постановити в цій частині новий вирок, яким цивільний позов АТ « МР БАНК »(АТ « СБЕРБАНК » задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на користьб АТ « МР БАНК » (ідентифікаційний код 25959784 ) матеріальну шкоду в розмірі 9000 доларів США, яка була завдана вналідок вчиненого злочину, з зазначенням, що ця сума підлягає стягенню з ОСОБА_8 у гривнях за офіційним курсом, який буде встановлений Національним банком України безпосередньо на день добровільної сплати або на день її примусового стягення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, ними було подано цивільний позов, в якому вони просили стягнути матеріальні збитки в розмірі 9000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 14.09.2015 становило 195 287, 90 грн. на підтвердження гривневого еквіваленту Банком було додано також і виписку по особовим рахункам Банку «нестачі та інші нарахування на працівників банку». Також, в прохальній частині цивільного позову Банком було зазначено, що гривневий еквівалент матеріальної шкоди, що виражена в доларах США. В цілому цивільний позов повністю відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, отже висновки суду першої інстанції про те, що нібито цивільний позов потерпілого залишається без розгляду саме з причин його не відповідності ЦПК та наслідок не зазначення нібито еквіваленту шкоди в національній валюті не відповідає дійсності.

Крім того, апелянт зазначає, що кримінальний процесуальний закон містить вичерпний перелік підстав, за яких цивільний позов може бути залишений без розгляду, зокрема в разі не прибуття за викликом до суду цивільного позивача, або в разі якщо обвинувачений визнаний непричетним до кримінального правопорушення чи відсутності в його діях складу злочину. Кримінальний процесуальний кодекс не містить таких положень, за якими цивільний позов може бути залишений без розгляду в разі не визначення гривневого еквіваленту суми збитків або в разі інших будь-яких недоліків цивільного позову. Отже, обставини на які посилається суд першої інстанції не можуть бути підставою для залишення цивільного позову без розгляду.

Також апелянт вказує, що оскільки ОСОБА_8 привласнила у касі Банку 9000 доларів США, то суд першої інстанції мав ухвалити рішення про стягення з обвинуваченої на користь Банку як потерпілого та цивільного позивача шкоду саме у цій іноземній валюті - у розмірі 9000 доларів США, з зазначенням, що ця сума підлягає стягненню з обвинуваченої у гривнях за офіційним курсом, який буде встановлений Національним банком України безпосередньо на день добровільної сплати або на день примусового стягення. Ала дану обставину суд не врахував, на промову у судових дебатах у вироку не послався, отже є всі підстави вважати, що суд першої інстанції взагалі не брав до уваги викладене у процесуальному документі потерпілого.

Крім того, апелянт просить врахувати, що 25.02.2022 відповідно до Постанови Правління Національного банку України №91-рш/БТ від 25.02.2022 «Про відкликання банківської ліцензції та ліквідацію АТ « МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК » виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичний осіб прийнято рішення №131 від 25.02.2022 «Про початок процедури ліквідації АТ « МР БАНК » та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочаток процедуру ліквідації АТ « МР БАНК » та делегування повноважень ліквідатора ОСОБА_7 . Таким чином, з 25.02.2022 АТ « МР БАНК » перебуває в процедурі ліквідації, якіа здійснюється державною установою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб , а національне інтереси вже є захищеними, шляхом отримання повного контролю державою України над банком як юридичною особою, також правоздатність Банку не є припиненою, оскільки всі повноваження перейшли до уповноваженої особи Фонду гарантування.

Також апелянт вказує, що важливим є те, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (додається) в розділі «Інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі відомості про юридичних осіб, через яких здійснюється опосередкований вплив на юридичну особу» зазначено: 100 відсотків акцій АТ " МР БАНК " належать Державі Україна в особі Державного підприємства " Національний фонд інвестицій України " та відсутні будь-які інші фізичні особи. Отже процес передачі активів та націоналізації Банку триває.

Зрештою апелянт зазначає, що постановлення вироку з грубими порушеннями норм процесуального права завдає збитків Банку в процесі ліквідації, впливає негативно на здатність формувати ліквідаційну масу та накопичувати активи для подальшої передачі Державі по завершенню ліквідаційної процедури, в тому числі і за рахунок очікуваного відшкодування завданих Банку збитків протиправними діями засудженої ОСОБА_8 . На переконання Банку, право звернутись з позовом в порядку цивільного судочинства не виключає правильного та всебічного розгляду цивільного позову в межах кримінального провадження та очікування справедливого та всебічного правосуддя є цілком правомірними з боку потерпілого від кримінального правопорушення. Оскільки вина засудженої ОСОБА_8 була повністю встановлена судом при розгляді кримінальної справи, то немає підстав для залишення поза увагою законного права Потерпілого на відшкодування збитків за заявленим цивільним позовом.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинм кримінального провадженні та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2023 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України ґрунтується на недопустимих доказах, а саме: судом першої інстанції, 16.10.2019, під час дослідження доказів, було встановлено, що DVD-R диск, який знаходиться в матеріалах справи, і на якому містить відеозапис подій вчинення кримінального правопорушення, пошкоджений і не придатний до перегляду.

Крім того, апелянт зазначає, що 09.01.2020 представником потерпілого до суду був наданий оптичний диск із відеозаписом подій, 27.05.2020 року судом було досліджено відео, що міститься на диску із написом «К 0 9 Кочерга відео». Апелянт вказує, що суд першої інстанції обґрунтував обвинувальний вирок на доказах, отриманих з істотним порушенням норм процесуального права, походження якого є незрозумілим.

Також апелянт вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутня ухвала слідчого судді про тимчасовий доступ до відеозапису подій кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_8 . Таким чином, збирання доказів, проводилося стороною обвинувачення всупереч приписам КПК України, без попереднього дозволу суду, з порушенням його суттєвих вимог.

Крім того, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального пропоуршення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, ґрунтується на показах свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , однак усі свідки підтвердили суду про встановлення, врезультаті ревізії, факту недостачі коштів, але жоден із свідків не підтвердив факт привласнення коштів саме обвинуваченою.

Також апелянт вказує, що згідно показів свідка ОСОБА_15 , який обіймав посаду головного спеціаліста управління безпеки, камери спостереження не зафіксували жодних втручань сторонніх осіб, але також прямим чином не було зафіксовано як обвинувачена брала кошти. Таким чином висновок суду першої інстанції про доведеність показами свідків факту привласнення коштів обвинуваченою ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на припущеннях.

Крім того, апелянт зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого (групи слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, в порядку, визначеному ст. 39, 110, ч.1 ст. 214 КПК України. Зі змісту вироку суду вбачається, що суд першої інстанції, дослідив витяг з ЄРДР за №0008976 від 31.07.2015 року та повідомлення про початок досудового розслідування від 02.08.2015 року, однак у вироку суду аркуші справи не зазначені, а в матеріалах кримінального провадження вказані процесуальні рішення відсутні, внаслідок чого виникають обгрунтовані сумніви щодо того, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось повноважним слідчим (слідчими). Апелянт вважає, що відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особою, яка не мала на те законних повноважень.

Також апелянт вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова керівника органу прокуратури про призначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора після початку досудового розслідування, в порядку, передбаченому ч.1 ст. 37 КПК України. Зі змісту вироку суду вбачається, що суд першої інстанції, взагалі не дослідив постанову керівника органу прокуратури про призначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора після початку досудового розслідування, в порядку, передбаченому ч.1 ст. 37 КПК України. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, порушив загальні засади призначення покарань. Признчаючи покарання обвинуваченій у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, суд першої інстанції не обґрунтував неможливість застосування ст. 75 КК України.

Від представника потерпілого АТ « МР Банк » ОСОБА_18 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , в яких вказано, що підстав для визнання ОСОБА_8 невинуватою немає. Окрім того, представник потерпілого вказує, що не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині незастосування судом положень ст.75 Кримінального кодексу України, та вважає, що за зазначених обставин, враховуючи завдання кримінального судочинства, зокрема захист потерпілих від вчиненого кримінального правопорушення, однієї форм захисту потерпілого буде і поновлення становище потерпілого, а саме і відшкодування завданого кримінальним правопорушенням збитку.

Представник потерпілого вважає, що перебування в місцях позбавлення волі обвинуваченої ОСОБА_8 не призведе до відновлення її становища та відшкодування завданого збитку. В свою чергу призначене покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років є занадто суворим, та таким, що суперечить вищезазначеним положенням ст.75 Кримінального процесуального кодексу України.

Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подала клопотання про звільнення її підзахисної від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття провадження у справі у зв`язку з цим. Таке клопотання повніситю підтримала ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється, згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ставилось питання про скасування вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2023 та закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України, судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 285 КПК України, роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_8 підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд поданої її захисником апеляційної скарги, на що обвинувачена наполягала саме на розгляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що їй зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.

Вислухавши думку обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника, які просили розглянути клопотання та задовольнити його, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, представника потерпілого, який поклався на розсуд суду, роз`яснивши обвинуваченій наслідки задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачувалась у вчиненні 10.04.2015 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, і за вироком суду була визнана винуватою саме у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, вину у вчиненні якого не визнала.

Санкцією частини 4 ст. 191 КК України в редакції, чинній на момент вчинення злочину, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК відноситься до тяжкого злочину.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, положень ч. 5 ст. 12 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, станом на 14.07.2025 минуло понад 10 років та закінчились, визначені ст. 49 КК України строки давності.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Стороною захисту під час розгляду клопотання надані документи, які свідчать про те, що ОСОБА_8 станом на 09.07.2025 незнатої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, до будь-якого виду відповідальності, окрім кримінального провадження, яке є предметом апеляційного розгляду не притягувалось.

На час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції вирок суду, який наразі оскаржується, не набрав законної сили.

Таким чином, підставою звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення, встановлених ч.1 ст. 49 КК України, строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно її згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадків, передбачених ч. 5 ст. 49 КК України.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини та згоду обвинуваченої, колегія суддів вважає, що наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_8 надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підстави для проведення судового провадження, що включає у себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, клопотання адвоката ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_8 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, вирок суду - скасуванню, а кримінальне провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК України - закриттю на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням на час апеляційного розгляду строків давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з тим, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо обвинуваченої - закриттю, цивільний позов у кримінальному провадженні АТ « Міжнародний резервний банк » до ОСОБА_8 , колегія суддів залишає без розгляду, з роз`ясненням представнику потерпілого його права, відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , підтримане обвинуваченою ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2023 кримінальному провадженні №0008976 щодо обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0008976 щодо обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 191 КК України - закрити.

Цивільний позов, заявлений Акціонерним товариством « Міжнародний резервний банк » до ОСОБА_8 - залишити без розгляду.

Речовий доказ залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3