Справа № 932/3019/23
Провадження № 1-в/932/327/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання адвоката ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_6 , про повернення речових доказів, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 , діючий в інтересах ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0001281 звернувся до суду з клопотанням про повернення речових доказів.

В обґрунтування клопотання вказав, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 (до 15.10.2014 АДРЕСА_2 , після 21.09.2017 АДРЕСА_3 , який був збудований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:422:0113, зараз - кадастрові номери: :02:422:0126 та 121010000:02:422:0127, який було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001281. Слідчим СУ ГУ НП в Дніпропетровській області було винесено постанову про передачу майна, яке належить ОСОБА_6 , на відповідальне зберігання КП «Муніципальна Варта» Дніпропетровської міської ради.

Постановою слідчого від 17.01.2023 кримінальне провадження №0001281 було закрито, проте доля речових доказів вирішена не була, і квартира ОСОБА_6 до теперішнього часу не повернута. Зважаючи на викладене, заявником ставиться питання про повернення ОСОБА_6 або його представнику квартиру АДРЕСА_1 (до 15.10.2014 АДРЕСА_2 , після 21.09.2017 АДРЕСА_3 .

В судове засідання адвокат ОСОБА_5 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду клопотання, не з`явився, про причину неодноразової неявки в судове засідання суд не повідомив.

Інший захисник, представляючий інтереси ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив повернути ОСОБА_6 його квартиру, яка належить йому на праві власності, в порядку ст.100 КПК України.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначаючи на те, що будинок АДРЕСА_4 зводився як самовільне будівництво, без отримання відповідних дозвільних документів на його зведення. Квартира АДРЕСА_5 , розташована ніби то у вказаному будинку та яка згідно договору купівлі-продажу належить ОСОБА_6 , під час досудового розслідування у нього не вилучалася і речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001281 не визнавалася. Речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого визнавався недобудований та не введений в експлуатацію будинок, у якому на той час будь-які квартири були відсутні. Арешт на квартиру АДРЕСА_5 під час досудового розслідування не накладався, і усі процесуальні питання вирішувалися лише щодо недобудованого будинку. Тому клопотання адвоката про повернення ОСОБА_6 квартири, як речового доказу, є безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

Надавши оцінку доводам клопотання та вислухавши думки сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання про повернення речового доказу в порядку ст.98,100 КПК України, суд для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави його повернення або відмови у поверненні.

Як встановлено судом, в провадженні СВ ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження №0001281, відомості про яке було внесено до ЄРДР 06.03.2013 року за ознаками ч.4 ст.358, ч.3 ст.190, ч.3 ст.185, ч.1 ст.190, ч.2 ст.194, ч.1 ст.190, ч.3 ст.197-1, ст.356, ч.4 ст.197-1, ч.1 ст.185, ч.1 ст.358, ч.1 ст.197-1, ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України за фактом незаконного заволодіння ОСОБА_7 правами на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_6 .

Постановою слідчого від 25.04.2019 вказаний недобудований будинок був визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання КП «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради.

Згідно акту приймання-передачі майна від 21.05.2019 на відповідальне зберігання, відомості про квартири, в тому числі і спірну квартиру АДРЕСА_5 , в акті не зазначені. Серед переліку речей, відображених у акті, вказується квартирний (багатоквартирний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (колишня АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_7 ) загальною площею 13 198,30 кв. м, що зокрема складається із відповідної площі 1 14 поверхів та площі підвалу. Відомостей про конкретні квартири у даному будинку вказаний акт не містить, жодних доказів на підтвердження наявності квартир у даному недобудованому будинку, накладення арешту на конкретні квартири та визнання їх речовими доказами заявниками суду не надано.

Постановою слідчого від 17.01.2023 провадження № 0001281 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.197-1, ч.4 ст.358 КК України.

Згідно ч.9 ст.100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається судом відповідно до ст.171-174 КПК України.

Тобто, при вирішенні питання речових доказів у справі, суд, крім встановлення факту закриття провадження, має з`ясувати, чи мало те чи інше майно статус речового доказу у справі та чи не була вирішена доля речових доказів під час досудового розслідування.

Як з`ясовано судом і не заперечувалося сторонами, квартира АДРЕСА_1 (до 15.10.2014 АДРЕСА_2 , після 21.09.2017 АДРЕСА_3 окремим речовим доказом у кримінальному провадженні №0001281 не визнавалася та не вилучалася. Заходи забезпечення кримінального провадження (визначення речовим доказом) були застосовані до об`єкта незавершеного будівництва недобудованого будинку по АДРЕСА_3 (колишня АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ), що розташований на земельній ділянці площею 0,1402 га, кадастровий номер: 121010000:02:422:0127 та на земельній ділянці площею 0,0267 га, кадастровий номер :02:422:0126, земельної ділянки з кадастровим номером :02:422:0126 та земельної ділянки кадастровий номер 121010000:02:422:0127, які були передані на відповідальне зберігання КП «Муніціпальна варта» Дніпровської міської ради.

Отже, квартира АДРЕСА_5 речовим доказом у кримінальному провадженні не визнавалася. Відомостей, які б вказували на накладення на неї арешту під час досудового розслідування, щодо заборони відчуження та/або розпорядження вказаною квартирою, як і її будівництва та використання її ОСОБА_6 для проживання, суду також не надано.

Таким чином, підстав для задоволення клопотання про повернення ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 , як речового доказу, в порядку ст.100 КПК України суд не вбачає, тому у задоволення клопотання слід від відмовити.

Керуючись ст.171-174,372,376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_5 , діючого в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі на неї апеляції через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом семи днів з дня її проголошення.

Резолютивна частина ухвали оголошена 30.07.2025, повний текст ухвали оголошено 04.08.2025.

Суддя ОСОБА_1