Справа № 750/8512/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/319/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

07 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця, раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати. За результатами апеляційного перегляду постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, передбаченого ст. 195 КПК України, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає безпідставними висновки слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, адже ОСОБА_6 має рідну бабусю у віці 86 років, з якою разом проживав та піклувався про неї. На даний час жінка не може самостійно себе обслуговувати та потребує стороннього догляду, а його підзахисний є її єдиним близьким родичем.

Посилання суду на тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, вважає таким, що це суперечить положенням ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Припущенням вважає і висновки слідчого судді про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки його підзахисний не збирається вчиняти жодних дій щодо переховування, а навпаки має намір прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду, а в подальшому збирається повернутися до військової частини в ЗСУ.

Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, захисник вважає, що є всі підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, З огляду на викладене, захисник переконаний у тому, що для ОСОБА_6 утримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, вказав на відсутність заявлених у клопотанні ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки його підзахисного ОСОБА_6 та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та обставини його вчинення, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем і тривалому нез`явленні до військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

За даним фактом П`ятим слідчим відділом (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, 20 травня 2025 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001757, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

23 червня 2025 року о 09 год. 30 хв., в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства, тим більше, що будучи мобілізованим в умовах воєнного стану він самовільно залишив розташування місце несення служби, визначене в районі м. Семенівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, тривалий час (з 11 березня 2025 року) був відсутній за місцем несення служби та добровільно в розташування військової частини не повернувся. При цьому характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вказує на те, що настання такого ризику є цілком реальним та обґрунтованим.

Посилання слідчого судді на тяжкість кримінального правопорушення ,у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, не є порушенням ст. 62 Конституції України, як про це безпідставно стверджує захисник.

Врахування тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується законодавцем віднесене до переліку обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу в сукупності з іншими обставинами (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Таким чином, вказівка слідчого судді на суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, та надання оцінки цій обставині в сукупності з іншими встановленими та доведеними обставинами, визначеними законодавцем, є свідченням обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Факт висловлення ОСОБА_6 наміру не ухилятися від органу досудового розслідування та суду, а також повернутися до військової служби, не зменшує можливості настання ризиків, про які вказувала сторона обвинувачення та з якими погодився слідчий суддя, адже висловлення будь-яких намірів, не гарантує дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки в подальшому.

Крім того, перебуваючи на волі підозрюваний може впливати на свідків, які є військовослужбовцями тієї ж військової частини з метою зміни ними показань на свою користь. При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, оскільки матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_6 не просто висловив намір про подальше проходження військової служби, а вживає дії щодо реалізації цих намірів. Не надано стороною захисту і доказів того, які ж поважні та непереборні обставини завадили підозрюваному добровільно повернутися до військової частини та продовжити військову службу до того, як він був затриманий та орган досудового розслідування звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу.

Той факт, що ОСОБА_6 проживає з бабусею, яка потребує стороннього догляду, не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, як помилково про це стверджує сторона захисту, адже на час проходження ОСОБА_6 військової служби, перебування його на навчанні, у добових нарядах, на час виконання бойових завдань, що зумовлювало тривалу відсутністю підозрюваного за місцем проживання, догляд за жінкою здійснювали інші особи. Отже, і на час перебування ОСОБА_6 під вартою, цей догляд може бути здійснений тими ж або іншими особами, в тому числі й працівниками соціальних служб.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, залишив місце несення служби, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, розумів наслідки своїх дій, тому рішення про його звільнення з-під варти буде передчасним, а запропонований стороною захисту вид запобіжного заходу, не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Саме проходження військової служби, розуміння настання негативних наслідків для Держави та її громадян в разі окупації ворожими військами та усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати підозрюваного не залишати місце несення служби та виконати свій громадянський обов`язок. Натомість, підозрюваний свідомо залишив місце несення служби, добровільно в розташування військової частини не повернувся, навіть не зважаючи на визнання факту вчинення кримінального правопорушення та надану законодавцем можливість звільнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, за умови повернення на військову службу.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає, не наведено таких підстав і захисником, а тому, ухвала слідчого судді зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11