Справа № 449/780/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/472/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою скарги захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , незаміжньої, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

особи, до якої застосовано ОСОБА_9

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

оскарженою ухвалою клопотання прокурора, про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом ОСОБА_6 задоволено. Застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. З моменту набрання ухвалою законної сили, скеровано ОСОБА_6 до Рівненської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України (345500, Рівненська область Сарневський район с. Орлівка, вул. Миру, буд. 36а.).

Згідно ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_6 о 19 год. 29 квітня 2024 року, перебуваючи у приміщенні стоматологічного кабінету «Стоматологія» фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту завдала декілька ударів правим кулаком в обличчя і шию ОСОБА_11 , внаслідок чого остання отримала легкі тілесні ушкодження. Як встановили експерти, ОСОБА_6 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому відповідно до ст.92 і ч.2-4 ст.94 КПК України потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2025 року щодо задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 та ухвалити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру на підставі частини 4 статті 513 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на думку захисту, судом не враховано, що висновок судово-психіатричного експерта був актуальний станом на травень 2024 року, а вказівка на дату винесення ухвали суду про перебування ОСОБА_6 в стані неосудності та потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру на теперішній час підстави відсутні.

Зазначене підтверджується епікризом виписним з медичної карти стаціонарного хворого № 1596/2025 від 17 березня 2025 року. Відповідно до даного епікризу виписного ОСОБА_6 в зв`язку із погіршенням психічного стану самостійно звернулася до районного психіатра та була скерована на стаціонарне лікування у КНП ЛОР ЛОКПЛ, де перебувала в період з 24 лютого 2025 року по 17 березня 2025 року.

Станом на дату виписки зі стаціонарного лікування, лікарем-психіатром та завідувачем психіатричного відділення КНП ЛОР ЛОКПЛ зроблений висновок про покращення психічного стану - психопродуктивна симптоматика піддалась редукції, наросла критика, вирівнявся настрій, стабілізувався емоційний фон. При огляді вербальний контакт продуктивний. Процеси мислення нормальні за темпом, поведінка спокійна, врівноважена, не носить відбитку екзо- та аутоагресії, хворобливих переживань, позитивно налаштована на підтримуюче лікування в амбулаторних умовах.

Зазначена обставина не була досліджена в суді першої інстанції у зв`язку з тим, що епікриз виписний з медичної карти стаціонарного хворого № 1596/2025 від 17 березня 2025 року був виданий ОСОБА_6 вже після прийняття судом ухвали щодо задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру 27 березня 2025 року.

Захист вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 513 КПК України та просить таку скасувати.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 та пояснення потерпілої ОСОБА_11 , які заперечили проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_6 не дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом.

Згідно ст. 19 Закону України « Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним,Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння в стані неосудності.

Згідно ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність у стані неосудності.

Частиною 1 статті 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судово-психіатрична експертиза була проведена в даному кримінальному провадженні експертом Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» ОСОБА_13 , за наслідками якої був складений висновок судово-психіатричної експертизи № 549 від 16.05.2024 року. Під час складання даного висновку експертом були прийняті до уваги лише відомості, які містяться у виписках з медичної карти стаціонарного хворого з КЗ ЛОР ЛОКПЛ за №00100-17 від 15.02.2017 року та № 03483-18 від 13.07.2018 року.

Судом не враховано, що висновок судово-психіатричного експерта був актуальний станом на травень 2024 року.

Згідно з епікризом виписним з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 № 1596/2025 від 17 березня 2025 року, в зв`язку із погіршенням психічного стану самостійно звернулася до районного психіатра та була скерована на стаціонарне лікування у КНП ЛОР ЛОКПЛ, де перебувала в період з 24 лютого 2025 року по 17 березня 2025 року.

Станом на дату виписки зі стаціонарного лікування, лікарем-психіатром та завідувачем психіатричного відділення КНП ЛОР ЛОКПЛ зроблений висновок про покращення психічного стану - психопродуктивна симптоматика піддалась редукції, наросла критика, вирівнявся настрій, стабілізувався емоційний фон. При огляді вербальний контакт продуктивний. Процеси мислення нормальні за темпом, поведінка спокійна, врівноважена, не носить відбитку екзо- та аутоагресії, хворобливих переживань, позитивно налаштована на підтримуюче лікування в амбулаторних умовах. Констатована відсутність показів для подальшого перебування в стаціонарі.

Зазначена обставина не була досліджена належним чином судом першої інстанції в зв`язку з тим, що епікриз виписний з медичної карти стаціонарного хворого № 1596/2025 від 17 березня 2025 року був виданий ОСОБА_6 вже після прийняття судом ухвали щодо задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру 27 березня 2025 року.

Згідно довідки № 34 від 17 березня 2025 року, виданої лікарем-психіатром КП Перемишлянської ЦРЛ Перемишлянської міської ради ОСОБА_6 з 2014 року постійно отримує підтримуюче лікування, за необхідності проходить лікування в умовах стаціонару КНП ЛОР ЛОКПЛ.

Згідно довідки Перемишлянської ЦРЛ Перемишлянської міської ради від 21 липня 2025 року, ОСОБА_6 на даний час скарг не виявляє, справляється з домашніми обов`язками, лікування приймає своєчасно.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв передчасне рішення про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , не дослідивши та не проаналізувавши усіх обставин справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний розгляд у цьому випадку не може надати сторонам достатніх процесуальних можливостей для з`ясування обставин справи, важливих для прийняття правильного рішення у справі, і вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого слід повторно належно дослідити усі наявні матеріали кримінального провадження, вирішити питання призначення судово-психіатричної експертизи як про це клопоче сторона захисту, а також вчинити інші процесуальні дії, необхідність в яких може виникнути, для встановлення об`єктивної істини у справі.

Колегія суддів не перевіряє інші доводи апеляційної скарги, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що необхідно здійснити суду першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 слід задоволити частково, ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді, слід врахувати викладене вище, дослідити фактичні обставини справи, а також перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та, з використанням наданих процесуальних можливостей, ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволити частково. Ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 березня 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4