Справа №585/4687/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/588/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2024 року, якою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього дії Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення від призначеного покарання, було відмовлено,

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням, в якому просив вирішити питання про його звільнення від відбування покарання за ч.3 ст. 185 КК України, на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким скасовано кримінальну караність за вчинення крадіжки на суму до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За результатом розгляду вказаного клопотання, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2024 року, у його було відмовлено з тих підстав, що засуджений ОСОБА_7 не є особою, яка згідно чинного кримінально-виконавчого законодавства України відбуває покарання за діяння, караність якого законом усунена, оскільки відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» за вироком суду, яким його засуджено за ч.1 ст. 115 КК України, і суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України, не може переглядати та змінювати фактичний зміст інших рішень суду (вироків, ухвал), коли вирішує питання в порядку виконання вироку, тому не може вважатися компетентним судом, який може змінити рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2024 року, постановити нову, якою застосувати до нього дію Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнити його від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України.

В обґрунтовування своїх вимог, апелянт посилається на те, що у 2017 році його було засуджено за декілька епізодів крадіжки за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання, як, у подальшому, було частково приєднано до вироку, покарання за яким він на даний час відбуває.

При цьому, апелянт вказує, що сума викраденого ним майна не перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян станом на час вчинення ним крадіжки, а тому на нього поширюється дія Закону України, який набрав законної сили 09 серпня 2024 року, яким кримінальна караність, у такому випадку, скасована.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскарженого судового рішення, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої засудженим апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи у задоволенні поданого останнім клопотання, судом першої інстанції вищезазначених вимог закону дотримано не було.

Так, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час розгляду поданого засудженим клопотання судом першої інстанції було встановлено, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. За змістом вказаного вироку ОСОБА_7 вчинив, повторно, три епізоди таємного викрадення чужого майна на суму 1075 грн. 01 коп., 375 грн. 00 коп. та 249 грн. 76 коп., із проникненням у житло.

У подальшому, вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року, ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст.115 КК України до покарання у виді на 10 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 за даним вироком, частково приєднано невідбуте останнім покарання, призначене вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року скасовано ухвалу Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 березня 2020 року, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року було змінено: визнано протокол за результатами негласної слідчої (розшукової) дії від 12 серпня 2017 року з оптичним магнітним диском інв. № Д77Т, протокол огляду від 11 вересня 2017 року, постанову про визнання речових доказів від 12 серпня 2017 року недопустимими та виключено посилання на них з мотивувальної частини вироку суду, як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 . В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року набрав законної сили 17 березня 2020 року, що стверджується розпорядженням про набрання вироком законної сили.

Постановою Верховного Суду України від 15 липня 2020 року, вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 березня 2020 року залишено без змін.

При цьому, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 не є особою, яка згідно чинного кримінально-виконавчого законодавства України відбуває покарання за діяння, караність якого законом усунена, оскільки відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» за вироком суду, яким його засуджено за ч.1 ст. 115 КК України, та що суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України, не може переглядати та змінювати фактичний зміст інших рішень суду (вироків, ухвал), коли вирішує питання в порядку виконання вироку, тому не може вважатися компетентним судом, який може змінити рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, і з цих підстав, відмовив останньому у задоволенні поданого клопотання про звільнення від відбування покарання за ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з декриміналізацією вчиненого діяння.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитись не може та вважає, що у даному випадку судом першої інстанції було допущено неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме, незастосування закону, який підлягає застосуванню, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

У свою чергу, ч. 2 ст. 74 КК України встановлено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачено, що особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Колегією суддів встановлено, що дійсно, на даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія №56», призначене йому вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України, і з вищезазначеним клопотанням, в порядку ст.ст. 537,539 КПК України, правомірно звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

За вчинення вказаного злочину даним судовим рішення ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, а остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчий установі закритого типу, було призначено на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутого ним покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що зі змісту вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року, який було отримано з ЄРСР, вбачається, що ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, за вчинення, повторно, трьох епізодів таємного викрадення чужого майна із проникненням у житло, а саме, 04 травня 2016 року на суму 1075 грн. 01 коп., 09 листопада 2016 року на суму 375 грн. 00 коп. та 18 листопада 2016 року на суму 249 грн. 76 коп.

За змістом ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, сума неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу (у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року).

Для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального, у даному випадку, слід враховувати неоподатковуваний мінімум 2016 року, який становив 689 грн 00 коп., а два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в розумінні ст. 51 КУпАП, станом на 01 січня 2016 року, відповідно, складає 1378 грн. 00 коп.

З огляду на те, що ОСОБА_7 було вчинено викрадення чужого майна на суми, які є меншими за розмір, з якого, відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України, настає кримінальна відповідальність, то ці епізоди слід вважати дрібною крадіжкою, що не підпадає під кримінально каране діяння.

З врахуванням вищезазначеного, ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, а тому, подане останнім клопотання клопотання про застосування дії Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення від призначеного йому цим вироком покарання, підлягало до задоволення.

Оскільки вказані обставини залишилась поза увагою суду першої інстанції, вважати оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою підстави відсутні, і у даному випадку відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд допустив як істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, так і неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосував Закон, який підлягав до застосування, що, відповідно до п.3,4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування такого судового рішення судом, з постановленням апеляційним судом за результатом апеляційного розгляду нової ухвали.

При постановленні нової ухвали, колегія суддів, з врахуванням встановлених обставин, вважає за необхідне клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити та звільнити його від покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що на даний час ОСОБА_7 відбуває покарання, призначене йому вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року за ч. 1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі, до якого, на підставі ст.71 КК України, було частково приєднано невідбуте останнім покарання, призначене вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 травня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, наявні підстави для приведення вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України, у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, шляхом виключення з даного вироку посилання про призначення останньому остаточного покарання, на підставі ст. 71 КК України.

Керуючись ст.405,407,412,413,418,419, КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2024 року якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього дії Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення від призначеного покарання, скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього дії Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення від призначеного покарання - задовольнити.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року.

Звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Виключити з вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року посилання суду про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, на підставі ст. 71 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2018 року рахувати з 24 червня 2017 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4