Провадження № 11-сс/824/1995/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

16 квітня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність Генерального прокурора України ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні, відповідно до вимог ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей з його заяви від 14.10.2024 № 965/8 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111, ч. 3 ст. 109, ст. 442, ст. 127, ч. 2 ст. 364, ст. 266, ч. 3 ст. 282 КК України, вчинених, на думку заявника, співробітниками НАБУ, Офісу генерального прокурора, ГСУ ДБР, ДБР, ТУ ДБР та суддями.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року вищевказану скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Разом з тим, під час перевірки апеляційної скарги було встановлено, що вона містить образливі висловлювання на адресу прокурорів офісу Генерального прокурора, працівників ДБР, НАБУ, а також слідчої судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , зокрема фрази «корупціонерів адміністративного складу НАБУ», «прокурорів-корупціонерів», «державних зрадників «кротів», «клеять з себе бовдурів», «слідчій судді ОСОБА_1 , «зґвалтованої» прокурорами офісу ГПУ, і так далі.

Зазначені в апеляційній скарзі формулювання виходять за межі нормальної, коректної та легітимної критики та констатуються як зловживання правом на подання заяви, скарги і свідчить про очевидну неповагу до честі, гідності як суддів так і звичайної людини і суперечить основним засадам та принципам кримінального процесуального судочинства та його завданню.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Конвенція 1950 року, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, є одним із видів міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім цього, також ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У підпункті «а» п. 3 ст. 35 Конвенції визначено, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви.

Відповідно до положення п. 4 цієї статті Конвенції Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно із цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

У розумінні ЄСПЛ звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, Суд, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява №67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і №18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

У свою чергу аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду (справа № 199/6713/14-ц, справа № 9901/324/19), а саме, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, має наслідком відповідальність, установлену законом (ст. 129 Конституції та ст. 50 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Повага до суду і його рішень зміцнюють державність, правопорядок і законність, та ведуть до справді правової держави.

Вимоги, яким повинна відповідати апеляційна скарга, визначені ст. 396 КПК. Крім того, загальними вимогами до мови документа є ясність викладу, точність опису, свобода від суперечностей, переконливість, лаконічність, етикет ділових паперів та мовний етикет.

До того ж, відповідно до п.4 ч.1 ст.7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься повага до людської гідності.

Також положеннями ч.1 ст.11 КПК передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.

При цьому, як вбачається із ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тобто на практиці в деяких випадках це може обумовити необхідність ухвалення рішень, які прямо не передбачені КПК.

Таким чином, нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Водночас використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального провадження, а також його завданню.

Однак, КПК не містить відповідного окремого положення, яке визначає випадки та наслідки такого зловживання.

Разом з тим, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства. За таких обставин, приймаючи до уваги вищезазначені положення нормативно-правових актів та практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява №67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06, вважаю, що використання ОСОБА_3 у тексті апеляційної скарги неприпустимих та образливих висловлювань на адресу прокурорів офісу Генерального прокурора, працівників ДБР, НАБУ, а також слідчої судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вказує на таке зловживання.

Враховуючи викладене, скарга або заява, з якої вбачається зловживання процесуальними правами, є неприйнятною та підлягає поверненню апелянту.

Вищезазначені висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема, такі висновки зробила колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 29 липня 2021 року (справа № 264/6844/20, провадження № 51-572 км 21).

За наведених обставин, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 містить образливі висловлювання, що виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики та свідчить про очевидну неповагу до честі, гідності як суддів так і звичайної людини, вважаю за необхідне апеляційну скаргу останнього повернути.

Відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК України залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_2