Справа № 167/128/25 Провадження №11-кп/802/463/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001197 від 24 листопада 2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисинці Старокостянтинівського району Хмельницької області, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, пенсіонера, судимого вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 17.10.2023 за ч.1 ст.125, ст.1261 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до остаточного покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.1261 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено той самий тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання вирішено обчислювати з 10 квітня 2025 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк тримання під вартою з 10.04.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він будучи особою, яка раніше вчиняла домашнє насильство відносно колишньої дружини, а саме 24 січня та 2 липня 2024 року, за що постановами Рожищенського районного суду Волинської області від 8 лютого та 26 серпня 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.1732 КУпАП, належних висновків не зробив та продовжив систематично вчиняти домашнє насильство.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого постійного проживання у квартирі АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, 23 листопада 2024 року приблизно о 14 год вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , а саме: умисні дії психологічного характеру, що полягли у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні її честі та гідності, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, яке виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку, що є в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з домашнім насильством.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою вину, будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій не наносив, а умисел на нанесення таких, у нього був відсутній. У зв`язку із викладеним, просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та обрати йому покарання у виді пробаційного нагляду.

В запереченні на апеляційну скаргу, прокурор, вважає апеляційні доводи безпідставними. Посилається на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, який ухвалений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які в повному обсязі підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з тим, що апелянтом не оспорюються фактичні обставини справи, висновки суду першої інстанції в цій частині не перевіряються.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції всебічно, повно, й неупереджено з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.1261 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ст.1261 КК України, є правильною.

Разом з тим, сторона захисту у поданій апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості.

Колегія суддів апеляційного суду з вказаним твердженням не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому, апеляційний суд керується п.п.1, 2, 3 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст.ст.66, 67 КК України.

Так, суд першої інстанції, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , пом`якшуючих покарання обставин не виявив.

До обтяжуючих обставин судом віднесено рецидив злочинів.

Водночас, є неспроможними доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_7 умислу на завдання потерпілій тілесних ушкоджень.

Як вбачається із показів обвинуваченого, наданих районному суду, ОСОБА_7 визнав свою вину та ствердив наявність між ним та потерпілою частих сварок, під час яких нецензурно висловлювався в її адресу, однак будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не завдавав.

Разом з тим, потерпіла ОСОБА_9 в ході судового розгляду судом першої інстанції зазначила, що упродовж останніх кількох років потерпала від домашнього насильства, боялася за своє життя та здоров`я, а тому реально сприймала погрози обвинуваченого.

У свою чергу, диспозиція ст.1261 КК України, передбачає, що домашнім насильством є систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства.

В даному випадку, згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінується вчинення саме психологічного насильства, що не передбачає завдання будь-яких тілесних ушкоджень, як про це стверджує обвинувачений. Тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності умислу на завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, є безпідставними.

Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, окрім зазначених вище обставин, взяв до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України класифікується як нетяжкий злочин з умисною формою вини, обвинувачений є особою пенсійного віку, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, як особа, яка зловживає спиртним, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_9 ..

Також, судом враховано характер вчиненого кримінального правопорушення, яке пов`язано із посяганням на життя та здоров`я особи, а також наявність непогашеної у обвинуваченого судимості за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я осіб, в тому числі й щодо потерпілої, що свідчить про схильність та високу ймовірність вчинення ОСОБА_7 у подальшому подібних правопорушень та про те, що останній не став на шлях виправлення.

Призначене ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту.

З огляду на наведене, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони, як вбачається з оскарженого вироку, повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Відповідно до ч.2 ст.532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 29 квітня 2025 року стосовно останнього, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а особами, які тримаються під вартою, у той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді