ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2370/25 Справа № 192/1332/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 - відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_8 згідно із довідкою про заохочення та стягнення має лише три заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що були застосовані до нього із періодичністю один раз на рік. Із наведеного суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання цього засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні заохочення мають разовий характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці.

Крім того, хоча засуджений за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання не мав, проте згідно висновку за фактом порушення встановленого порядку відбування покарання від 26 квітня 2024 року останній вчинив порушення режиму утримання, а також на протязі відбування покарання він не брав участі у заходах соціально-виховного характеру та у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, яким останньому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Початок строку 07.07.2022, кінець строку 27.07.2025, тобто до кінця відбуття покарання 2 місяці.

Зазначає, що засуджений в період з жовтня 2022 року працює в ДУ «Солонянська виправна колонія №21» днювальним відділення СПС, характеризується добре, має три заохочення за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці (20.07.2023, 16.01.2024, 14.04.2025) стягнень не має, що свідчить про його виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Положеннями ст. 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_8 вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року, з урахуванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20.02.2025 року, засуджено до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_8 з 07.07.2022 року перебуває в установах виконання покарань, кінець строку припадав на 27.07.2025 року.

За час відбування покарання характеризується позитивно, втім участі у заходах соціально-виховного характеру та програмах диференційованого виховного впливу не приймав. Виконання обов`язків днювального не є його працевлаштуванням, а дотримання умов відбування покарання та залучення до суспільно-корисної праці є обов`язком засудженого. Має три заохочення у виді подяк, стягнень не має (а.с. 8).

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про його доведеність повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_8 свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання не довів, оскільки з часу перебування в установі виконання покарань з 07.07.2022 року почав отримувати заохочення лише 20.07.2023 року, останнє у часі датоване 14.04.2025 року, через що у колегії суддів немає підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично, на всьому протязі строку відбування покарання, доводив своє виправлення.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 , хоча і характеризується в цілому позитивно, втім за час відбування покарання участі у заходах соціально-виховного характеру та програмах диференційованого виховного впливу не приймав.

Крім того, цей засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість його особи, та відбував покарання, призначене йому за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням невідбутого покарання за двома попередніми вироками суду. З огляду на вказані відомості про його особу, виправлення ОСОБА_8 до повного відбуття ним покарання мало бути переконливо підтверджене беззаперечними доказами, втім цього не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково не вбачається, а тому апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції належить залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537,539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , засудженого вироком Тернівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4