Справа № 183/3871/25
№ 1-кс/183/743/25

У Х В А Л А
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, -
Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування
у формі процесуального керівництва здійснює Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.
Старший солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, під час мобілізації на особливий період і проходячи її на посаді старшого навідника 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків.
04 березня 2023 року старший солдат ОСОБА_5 вибув з району зосередження 2 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону а саме з населеного пункту АДРЕСА_3 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 , однак останній в подальшому в розташування підрозділу не з`явився, чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та убув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 22 квітня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження, а саме на території с. Знаменівка Самарівського району Дніпропетровської області.
Таким чином, органами досудового розслідування, ОСОБА_5 підозрюєтья тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,- самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
Враховуючи особу підозрюваного, слідчий вважає наявними ризики, визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Про наявність ризику передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що свідчить те, що ОСОБА_5 підозрюється, як зазначено у клопотанні, у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до десяти років, тому існує ризик, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню за викликом слідчого, прокурора та суду.
Наявність ризику передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків, оскільки останні проходять військову службу в одному підрозділі з підозрюваним, інших свідків за провадженням. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи, тобто свідки, яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, вінможе впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності.
З урахуванням наявності вказаних ризиків, слідчий наполягає на тому, що забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання вказаним ризикам можливо лише із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть достатньою мірою обмежити свободу його пересування.
Прокурор клопотання слідчого підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними у ньому. Прокурор вважає, що сукупність усіх обставин, перелічених у клопотанні, не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність прокурором та слідчим жодного ризику, визначеним ним у клопотанні. Крім того, захисник звернув увагу на матеріали, що стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а саме рапорт оперативного співробітника поліції, який самостійно виявив ОСОБА_5 в населеному пункті, де останній не проживає, а саме в АДРЕСА_5 . Також захисник вважає, що ОСОБА_5 без відповідної правової підстави був затриманий, і незаконно утримується під вартою, виходячи з наступного. Затримання підозрюваного відбулося 22.04.2025 року зранку приблизно о 10.00 годині, таке затримання було в нього вдома за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності його співмешканки, а матеріали, подані до клопотання містять дані про його затримання о 16.40 в приміщенні Самарівського РВП. Протокол затримання підозрюваного містить посилання на вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255, 255-1, 255-2 КК України. Вчинення таких злочинів ОСОБА_5 не інкримінувалися, тому, на думку захисту, останній безпідставно утримується під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засідання не спростовував факту самовільного залишення військової частини, однак наполягав на тому, що вже 25.02.2022 року добровільно пішов захищати свою країну від російської агресії. Був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 без проходження будь-якої медичної комісії, оскільки мав намір виконувати свій військовий обов`язок добросовісно і цей намір має і до сьогоднішнього дня. Однак, між ним та командуванням частини виник конфлікт. Крім того, підозрюваний наполягав на тому, що повертався до військової частини із запізненням на один день, його залишили прибирати приміщення, в яких нікого не було, а потім просто сказали, що у його присутність на території військової частини є непотрібною, що і стало підставою для залишення розташування військової частини. Підозрюваний запевнив суд, що не має наміру ухилятися від обов`язку військової служби, готовий з`являтися на кожен виклик слідчого, прокурора та суду, не має наміру впливати на свідків кримінального провадження, яких він взагалі не знає, а наявність інших кримінальних проваджень в суді жодним чином не вплине на його бажання продовжувати захищати свою державу.
Вислухавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали, подані до клопотання, дослідивши надані докази, слідча суддя приходить до наступного висновку.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР став рапорт заступника начальника ВКП Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області про виявлення ним на території м.Самар військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , який самовільно залишив військову частину та місце служби
22 квітня 2025 року о 16 годині 30 хвилини ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
При цьому варто звернути увагу на те, що повідомлення керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про затримання ОСОБА_5 містить дані про його затримання 22 квітня 2025 року у 16годині 30 хвилин, а повідомлення співмешканки про затримання підозрюваного взагалі містить дані про таке затримання 13 березня 2025 року у 19 годині 50 хвилин.
Варто звернути увагу і на підстави затримання підозрюваного, визначені у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Так, зазначений протокол дійсно містить посилання на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 КК України.
Натомість письмове повідомлення про підозру, яке вручене підозрюваному 23 квітня 2025 року містить повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначеним положенням цієї статті.
Статтею 178 КПК України визначено обов`язок суду, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінити в сукупності всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та особу підозрюваного.
Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, що попередньо кваліфіковане органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджується виключно матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення старшим солдатом ОСОБА_5 військової частини 06.03.2023 року.
Однак подані стороною обвинувачення матеріали службового розслідування містять протиріччя щодо статусу військовослужбовця ОСОБА_5 , а також щодо дати вчинення кримінального правопорушення.
При розгляді доказів, наданих слідчим в підтвердження клопотання, слідча суддя, на підставі ст. 178 КПК України, вважає зазначені вище докази вагомими та обґрунтованими, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, однак не достатніми, щоб забезпечити засудження, або висунення обвинувачення.
Стосовно ризиків, визначених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідча суддя не погоджується з позицією слідчого, підтриманою прокурором, щодо імовірності їх виникнення, з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а не особливо тяжкого, як зазначено у клопотанні слідчим. Так, ОСОБА_5 , виходячи з матеріалів, поданих до клопотання, після самовільного залишення військової частини, жодним чином не переховувався від органів досудового розслідування, даних про наявність порушеного кримінального провадження після проведеного службового розслідування матеріали клопотання не місять, а самостійне виявлення факту вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР лише 04.04.2025 року. В період з 04.04.2025 року по 22.04.2025 року, тобто до фактичного затримання обвинуваченого, органом досудового розслідування не проводилося жодних процесуальних дій, в тому числі з підстав невизначення підслідності даного кримінального провадження конкретному органу досудового розслідування.
Наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суду також доведена.
В даному конкретному випадку, сторона обвинувачення може ініціювати застосування запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.
Зазначена у клопотанні прокурора спроба підозрюваного незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб, які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб.
З урахуванням того, що підозрюваний, перебував в безпосередній близькості біля місця вчинення злочину та мав реальну можливість впливати на свідків, слідчим суддею не встановлено доказів наявності навіть спроб незаконного впливу на свідків, на показаннях яких, в тому числі обґрунтовується підозра.
Так само має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного.
Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки по суті є припущенням.
За таких підстав, з огляду на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, сама по собі наявність обґрунтованої підозри, не дає суду переконливих доказів для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищевикладеного, клопотання старшого слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , - задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 182, 194, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в :
Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти із зали суду негайно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчої судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_1