Справа № 932/9901/25
Провадження № 1-кп/932/1191/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду Шевченківського районного суду міста Дніпра обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000563 від 14.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Суд поставив на обговорення питання щодо визначення підсудності вищезазначеного кримінального провадження.

Прокурор зазначив, що кваліфікація злочину інкримінованого обвинуваченому має усічений склад, а тому підсудність визначається за місцем вчинення злочину, тобто за місцем проходження військової служби з якої було вчинено дезертирство, а тому кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду міста Дніпра.

Сторона захисту не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ч. 2 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" на території України введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому було продовжено.

Зі змісту вищезазначеного обвинувального акта вбачається, що 14.01.2023, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин, солдат ОСОБА_5 самовільно залишив місце проходження військової служби, а саме підрозділ військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 та ухилявся від несення обов?язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби, до 27 липня 2025 року, доки не був затриманий працівниками ВКП Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області області, відповідно до вимог ст. 191 КПК України, за адресою: АДРЕСА_2 .

Обвинувальний акт стороною обвинувачення був скерований в межах територіальної юрисдикції Мирноградського міського суду Донецької області, за місцем розташування військової частини НОМЕР_2 , з якої, згідно зі змісту обвинувачення, ОСОБА_5 вчинив дезертирство.

Проте враховуючи об`єктивні причини, цей суд наразі не здійснює правосуддя.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Мирноградського міського суду Донецької області (стара назва - Димитровський міський суд Донецької області) шляхом їх передачі до Шевченківсього районного суду міста Дніпра (стара назва - Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська) з 02.09.2024.

Згідно з ч. 9 ст. 615 КПК України, під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КПК України, досудове слідство здійснюють, зокрема, слідчі підрозділи органів Національної поліції та органів безпеки.

Згідно зі змісту Глави 24 КПК України, однією з форм закінчення досудового розслідування, зокрема, є направлення обвинувального акта до суду.

Дослідивши обвинувальний акт суд встановив, що його було складено старшим слідчим слідчого відділу Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 129А.

Відтак, керуючись вищенаведеними положеннями абзацу першого частини дев`ятої статті 615 КПК України, прокурор мав би направити обвинувальний акт до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Така правова позиція узгоджується з висновком Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеним в ухвалі від 30.06.2025 (справа № 355/933/25).

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, суд дійшов висновку, що при викладених вище обставинах, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000563 від 14.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, слід направити до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання підсудності.

Окрім цього, у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , підтримавши обґрунтування, правові підстави та ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки вважає, що кваліфікація інкримінованого йому злочину є неправильною, обвинувачений не залишав місця несення військової служби з бойової позиції, а тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисник підтримав думку обвинуваченого та просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого, зокрема, статтею 408 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_5 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), що загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватись від суду. Окрім того, існує ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки на сьогоднішній день вони не допитані судом.

Окрім того, обвинувачений спроможний вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, який раніше неодноразово судимий, а тому існує ймовірність вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України.

В обґрунтуванні ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор зазначив, що є ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку обвинуваченого ОСОБА_5 або за його впливом через інших осіб, шляхом знищення документів, що мають значення для кримінального провадження. Також, обвинувачений може вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства.

Суд зазначає, що оскільки досудове розслідування в межах цього кримінального провадження завершено, а докази зібрані, з боку обвинуваченого або третіх осіб, на яких ОСОБА_5 міг би вплинути, відсутня можливість знищити документи, які мають або можуть мати значення для кримінального провадження. Разом із цим, твердження прокурора про спроби самокалічення або симулювання хвороби з боку ОСОБА_5 , суд сприймає як теоретичні припущення, які у свою чергу не були підкріплені логічними, послідовними доводами та належно обґрунтовані.

Щодо позиції сторони захисту суд зазначає, що встановлення належності кваліфікації інкримінованого обвинуваченому злочину, дослідження доказів у справі по суті задля підтвердження або спростування такої позиції обвинуваченого відноситься до компетенції суду під час судового розгляду, у зв`язку із чим на стадії підготовчого судового засідання суд позбавлений можливості встановлювати правильність висунутого обвинувачення.

Отже, на сьогоднішній день ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати та необхідні для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, статтею 408 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст. 32, 34, 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 314, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт разом із додатками у кримінальному провадженні №0000563 від 14.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням його в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 жовтня 2025 року включно.

Установити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_5 під вартою є 18 жовтня 2025 року включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначати.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання копії.

Суддя ОСОБА_1