КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4489/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора: ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000067 від 30.03.2023, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 подав до суду клопотання у кримінальному провадженні №0000067 від 30.03.2023 про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у кримінальному провадженні №0000067 від 30.03.2023, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358, за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, за підозрою ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358 та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 110-2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України., виникла необхідність накладення арешту майно, а саме, на: легковий автомобіль «SSANG YONG KORANDO», НОМЕР_4, VIN НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без права користування.

Зазначав, що досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_10 будучи директором та засновником ТОВ «ТПК «УКРАГРОІНТОРГ» діючи умисно у складі організованої групи осіб, до якої входили ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, з метою особистого збагачення, у період з 15.06.2022 по 17.02.2023, перебуваючи в у м. Києві, організував з використанням підроблених документів заволодіння об`єктом нерухомого майна, а саме нежитловим приміщенням розташованого за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, вартістю 55 789 968,00 гривень, що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто визнається в особливо великих розмірах.

Встановлено, що у власності АТ «ТВЕЛ» знаходиться об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, який раніше належав ПАТ «Спільне Українсько-Казахстанське-російське підприємство з виробництва ядерного палива та який відчужено 25.12.2000 АТ «ТВЕЛ» за результатами проведення аукціону Фондом Державного майна України.

Відповідно до наказу Міністерства культури № 1364 від 22.11.2012, будинок 1899 року за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, визначено як пам`ятку архітектури місцевого значення та занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

З метою стягнення в дохід Держави житлових та нежитлових приміщень, розташованих в будівлі за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, належних АТ «ТВЕЛ» кінцевим бінефіціарним власником якого був ДК «РОСАТОМ» російської федерації у кримінальному провадженні № 0000295 від 12.04.2022 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 757/14012/22-к, накладено арешт для подальшої передачі приміщень Міністерству оборони України.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, із невстановлених джерел ОСОБА_10 стало відомо, про те, що на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, накладено арешт із забороною відчуження і проведення будь-яких реєстраційних дій.

ОСОБА_10 розуміючи, що вказаний об`єкт нерухомого майна підлягає стягненню в дохід держави, будучи обізнаний щодо вчинення кримінальних правопорушень на підставі підроблених офіційних документів, у останнього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме приміщенням за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, шляхом підроблення офіційних документів та використання завідомо підроблених документів, з метою особистого збагачення та уникнення стягнення вказаного майна в дохід держави.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 підшукав невстановлену особу, яка за грошову винагороду погодилась видати довіреність від імені ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.09.2022 невстановлена особа, діями якої керував ОСОБА_10 , виконуючи вказівку останнього, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_15 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи документи на ім`я ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , видала нотаріально посвідчену довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 1142, якою уповноважила ОСОБА_10 представляти його інтереси, щодо нежитловим приміщенням, що знаходиться в будинку під АДРЕСА_2 .

30.10.2022 з причин які не залежали від волі ОСОБА_10 , ОСОБА_14 помер від атеросклеротичної хвороби серця, в результаті чого вищевказана довіреність № 1142 втратила свою чинність, тим самим ОСОБА_10 був позбавлений засобу вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому ОСОБА_10 , добровільно не відмовившись від свого злочинного наміру, але усвідомлюючи неспроможність одноособово його реалізувати, маючи лідерські та організаційні якості, спланував досягти поставленої мети за рахунок утворення стійкої організованої групи. З метою вчинення одного кримінального правопорушення яке потребує ретельної підготовки, спрямоване на заволодіння, з використанням завідомо підроблених документів, нежитловим приміщенням розташованим в історичній частині міста Києва, визнане як пам`ятку архітектури місцевого значення та занесеного до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та на яке накладено арешт Печерським районним судом міста Києва, тобто вчинення шахрайства організованою групою в особливо великих розмірах.

З цього моменту ОСОБА_10 приступив до реалізації свого злочинного наміру та почав формувати склад злочинної групи, віддаючи під час відбору кандидатів перевагу таким їх особистим якостям, як схильність до вчинення корисливих злочинів, особисту відданість, зв`язки, здатність до підпорядкування.

Так, ОСОБА_10 знаючи про особисті якості свого знайомого ОСОБА_13 , його добровільне бажання збагатитися за рахунок чужого майна, маючи особливу довіру до нього, будучи впевненим у його підтримці та готовності до вчинення злочинів, залучив його до своєї протиправної діяльності, з метою використання його анкетних даних під час підроблення правовстановлюючого документу на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , який би надавав змогу вчинити реєстраційні дії.

ОСОБА_10 через іншу невстановленого учасника організованої групи, підшукав та залучив до участі в організованій групі раніше судимого за підробку офіційних документів ОСОБА_12 зареєстрованого фізичну-особу підприємця з 04.09.2017 який надає платні послуги, з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна та має для цього відповідний кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих робіт, пов`язаних із створенням об`єкта архітектури серії АЕ № 002179 від 19.04.2013, який бажаючи отримати грошову винагороду, добровільно погодився виконати роль пособника у вчинені спланованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яка полягала у проведені технічної інвентаризації, складанні завідомо неправдивих офіційних документів та передачі їх ОСОБА_10 , через іншого невстановленого учасника організованої групи, крім цього ОСОБА_10 залучив інших невстановлених осіб, які були обізнані із злочинним наміром, так і не обізнані щодо реальних намірів співучасників, спланували наступну злочинну схему.

На виконання заздалегідь розробленого плану ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у період часу з 30 жовтня 2022 року по 09 січня 2023 року у невстановлений час та невстановленому місці із використанням реквізитів та відтиску печатки приватного нотаріуса Кіровського районного нотаріального округу Автономної? Республіки Крим ОСОБА_16 та підробленого спеціального бланку нотаріального документу серія ВРХ № 467348, за реквізитами ДП ПК «Зоря» Зам 255.2012-1, організували та забезпечили виготовлення невстановленою особою, за допомогою комп`ютерної техніки, підробленого нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, із внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей, в частині його укладення 12.09.2012 між ОСОБА_14 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (продавець) та ОСОБА_13 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (покупець), на якому ОСОБА_13 в графі покупець виконав свій підпис та зазначив своє прізвище та ініціали.

З 09.01.2023 по 10.01.2023 ОСОБА_12 діючи у складі утвореної ОСОБА_10 організованої групи, виконуючи відведену йому роль пособника у вчиненні кримінального правопорушення, перебуваючи за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_4 , будучи фізичною особою підприємцем, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг з проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна та виготовлення технічної документації на об`єкти нерухомого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, склав та видав завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення - щодо фактів проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, а саме: технічні паспорти на об`єкти нерухомого майна, маючи чинний кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих робіт, пов`язаних із створенням об`єкта архітектури серії АЕ № 002179 від 19.04.2013.

Діючи за вказівкою невстановленого учасника злочинної групи, за грошову винагороду, без отримання заяви від власника і укладання відповідного договору, без попереднього запиту до зберігача інвентаризаційної справи (КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації»), без фактичного обстеження об`єкту інвентаризації, з використанням підробленого договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.09.2012 № 238, в порушення вимог Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV; Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI; Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 554 «Деякі питання професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт, пов`язаних із створенням об`єктів архітектури»; Постанови Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681 «Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва»; Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186), інших нормативних документів, з порушенням встановлених будівельних норм, стандартів і правил, провів технічну інвентаризацію об`єкту нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення розташованого за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, склав та видав завідомо підроблені офіційні документи, у паперовому та електронному вигляді.

В подальшому, за невстановлених слідством обставин у період з 10.01.2023 по 17.02.2023 ОСОБА_12 передав вказані документи невстановленому учаснику організованої групи, який в свою чергу передав документи ОСОБА_10

18.01.2023 продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, ОСОБА_13 за вказівкою ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Киі?вського міського нотаріального округу ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_5 , використовуючи раніше зазначений підроблений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна від 12.09.2012, видав нотаріальну довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 456, якою уповноважив ОСОБА_10 бути його представником, щодо користування, володіння, управління та відчуження належного мені на праві власності нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 1003 кв.м., та з усіх питань пов`язаних із управлінням, здачею в оренду, розпорядженням (продажем за ціну та на умовах за його (17, їх) розсудом), передачею в іпотеку вищевказаного нежитлового приміщення.

В подальшому дотримуючись заздалегідь розробленого ним злочинного плану, ОСОБА_10 з метою отримання довідки в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», наявність якої необхідно для проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна.

26.01.2023, у денний час доби, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6 , звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 із проханням отримати запит для замовлення інформаційної довідки, щодо зареєстрованого права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_13 . Того ж дня приватним нотаріусом ОСОБА_18 , яка не була обізнана про його злочинний намір, виготовлений відповідний запит до КП КМР «КМ БТІ», який зареєстрований в журналі реєстрації вихідних документів за № 10/01-16 від 26.01.2023 та виданий ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 використовуючи отриманий запит № 10/01-16, звернувся до КП КМР «КМ БТІ», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-А, із заявою встановленого зразка № 62 (НЖ-2023) та сплатив обов`язковий платіж за замовлену адміністративну послугу.

30.01.2023 ОСОБА_10 перебуваючи в приміщенні КП КМР «КМ БТІ» отримав «Інформаційну довідку НЖ-2023 №62 від 30.01.2023 відповідно до якої «Згідно з даними реєстрових книг бюро, нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_3 на праві власності за: ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_16 , приватним нотаріусом Кіровського районного нотокругу АР Крим 12.09.2012, № 238 не зареєстровано».

ОСОБА_10 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_18 з проханням вчинити реєстраційну дію щодо нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, при цьому надавши договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна від 12.09.2012. Під час огляду вказаного договору у приватного нотаріуса ОСОБА_18 виникли сумніви, щодо його дійсності, на підставі виявленого, приватним нотаріусом ОСОБА_18 відмовлено у реєстрації права власності.

17.02.2023 ОСОБА_10 незважаючи на відмову у реєстрації права власності приватним нотаріусом ОСОБА_18 , з метою досягнення заздалегідь розробленого ним плану вчинення кримінального правопорушення, прибув до приміщення Подільського центру надання адміністративних послуг Подільської в місті Києві державної адміністрації (далі -ЦНАП), розташоване за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 9/6, з метою реєстрації права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 31, за ОСОБА_13 .

Перебуваючи в приміщенні ЦНАП ОСОБА_10 звернувся до адміністратора відділу прийому та передачі документів ОСОБА_19 , якій надав документи необхідні для державної реєстрації права власності.

ОСОБА_19 за допомогою комп`ютерної техніки підготовлено заяву про державну реєстрацію прав від імені ОСОБА_10 , роздруковано та надано ОСОБА_10 , яку останній засвідчив своїм підписом. Після чого ОСОБА_19 відскановано підписану ОСОБА_10 заяву, подані ним вищевказані документи та за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформовано адміністративну справу та зареєстровано заяву ОСОБА_10 № 54148313.

В результаті вчинення учасниками організованої групи ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 вище описаних злочинних дій, державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_21 , внаслідок неналежного виконання нею своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, проведено державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_13 та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером 000 - тим самим учасниками організованої групи було реалізовано свій злочинний намір, спрямований на вчинення шахрайства в особливо великих розмірах, вчиненого у спосіб придбання права на майно шляхом обману з використанням завідомо неправдивих офіційних документів.

В подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_13 з метою легалізації майна одержаного злочинним шляхом залучили ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , але не довели свій злочин з причин, що не залежали від їх волі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , показав що у 2022 році до нього звернувся ОСОБА_10 з проханням зареєструвати на нього право власності на автомобіль «SSANG YONG KORANDO», НОМЕР_4 , з метою ухилення від накладення арешту на нього, так як на майно ОСОБА_10 було накладено арешт, при цьому ним після реєстрації було видано генеральну довіреність на вказаний автомобіль.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року клопотання прокурора - задоволено.

Накладено арешт на легковий автомобіль «SSANG YONG KORANDO», д.н.з НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без права користування.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_27 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 ,03.06.2025 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 рокута ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що ухвала винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджувала, що немає підстав для накладення арешту, так як ОСОБА_8 не є підозрюваним, обвинуваченим або засудженим у кримінальному провадженні №0000067 від 30.03.2023.

Вважала, що арешт майна є зловживанням повноважень прокурором для обмеження прав та інтересів власника майна без жодних обґрунтованих підстав.

Зазначила, що арештований автомобіль не є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000067 від 30.03.2023.

В судовому засіданні представник та власник майна не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги. Ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав, що враховуючи, наявність даних про належність майна, з метою забезпечення речових доказів, слідчий суддя вважав необхідним задовольнити клопотання та накласти арешт на майно, оскільки наявні, передбачені ст. 170 КПК України, підстави для його накладення.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя Печерського районного суду

м. Києва зазначених вимог закону дотримався.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження 0000067 від 30.03.2023, про накладення арешту на вищевказане майно, а саме транспортний засіб слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов обґрунтованого висновку, що майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти на нього арешт.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, згідно наданих матеріалів до клопотання прокурора, постановою слідчого від 06.05.2025 вказане майно, на яке прокурор просив накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки, як уже зазначалось вище, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та 06.05.2025 постановою слідчого визнане речовими доказами.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в спів розмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Стосовно твердження апелянта, щодо відсутності постанови про визнання речовим доказом транспортного засобу, то колегія суддів сприймає, це скептично, так як в клопотанні прокурора наявна постанова слідчого від 06.05.2025 про визнання речовим доказом в кримінальному провадженні легкового автомобіля «SSANG YONG KORANDO», д.н.з НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_1 (том. 1, арк. 171)

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянтів стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4