Справа №359/7158/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3402/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 січня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Татарбунари Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

визнано винним та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнено на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено цивільний позов потерпілого, питання речових доказів та процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 23.06.2024 приблизно о 01 год 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Таврія», державний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приїхав до АЗС «Мотто» за адресою: м. Бориспіль, вул. Калмикова, 26, та зупинився на території АЗС, розмовляючи по телефону.

В цей час до ОСОБА_7 підійшов помічник оператора АЗС «Мотто» ОСОБА_9 , щоб з`ясувати причини перебування ОСОБА_7 на території АЗС у комендантську годину. При цьому, ОСОБА_9 фіксував спілкування з ОСОБА_7 за допомогою відеозапису мобільного телефону.

Побачивши працівника АЗС ОСОБА_9 , у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів.

Реалізуючи свій злочинний намір, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 та наніс йому кілька ударів кулаком в обличчя, спричинивши наступні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носа із зміщенням, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, закритий перелом лівої верхньощелепної кістки, гемосинус лівої гайморової пазухи, закритий перелом лівої виличної кістки без зміщення, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю більш як 21 день.

Після цього ОСОБА_9 побіг до приміщення операторської та зачинився, уникаючи подальшого побиття. Крім того, у зв`язку з побиттям та наявністю травм ОСОБА_9 викликав працівників поліції та швидкої медичної допомоги.

Тим часом, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи вищевказаним автомобілем, поїхав до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , та з метою продовження нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 заздалегідь заготовив належну йому мисливську рушницю ТОЗ-34Р калібру 12/70 № НОМЕР_2 та 8 патронів, споряджених шротом, два з яких ОСОБА_7 зарядив у вказану рушницю, після чого повернувся до будівлі вказаної АЗС, на яку тим часом прибули працівники поліції у зв`язку з повідомленням про побиття ОСОБА_9 .

Перебуваючи на території вказаної АЗС, 26.03.2024 приблизно о 1 год. 57 хв. ОСОБА_7 вийшов із салону автомобіля «Таврія» державний номер НОМЕР_1 , і діючи з особливою зухвалістю, тримаючи в руках вищевказану рушницю, споряджену двома патронами, заздалегідь заготовлену для нанесення тілесних ушкоджень, у присутності працівників поліції почав висловлювати намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з використанням вказаної рушниці, внаслідок чого був затриманий поліцейськими.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчиненому із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопо рушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Окрім того, ОСОБА_7 вчинив дії, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити 3 роки позбавлення волі.

Мотивуючи такі вимоги зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, суд у повній мірі не врахував конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме безпричинність та тривалість дій ОСОБА_7 , а також те, що після побиття ОСОБА_9 та заподіяння йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, обвинувачений направився додому, взяв мисливську рушницю та набої з метою спричинення потерпілому більш тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, звертає увагу на те, що обвинувачений не розкаявся, вину не визнавав та стверджував, що захищався від дій потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив злочини, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого суд визнав вчинення злочину з використанням умов воєнного стану та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, врахувавши обставини вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК України, обираючи вид і розмір покарання, передбачений санкціями законів, за яким ОСОБА_7 визнано, винуватим, дійшов за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, а остаточне із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, виходячи із фактичної тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, та що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема: його вік, його матеріальний та сімейний стан, спосіб та умови його життя, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, в ході судового розгляду кримінального провадження визнав свою винуватість, має міцні соціальні зв`язки, що істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, та застосував до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

На переконання колегії суддів, обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, дані про особу обвинуваченого, а також з урахуванням принципу індивідуалізації та співмірності покарання, призначене судом покарання без ізоляції від суспільства ОСОБА_7 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених.

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції просив не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки шкода завдана кримінальним правопорушенням не відшкодована, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що відбування обвинуваченим реального терміну покарання, буде обмежувати його у можливості вчасно та у повній мірі відшкодувати потерпілому завдані матеріальні збитки.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість - є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції у повній мірі врахував всі обставини даного кримінального провадження в сукупності.

Доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: