Справа № 357/4126/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурор: ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місто Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0000465 від 12.11.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Констянтинівка Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 , перебуваючи на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, будучи визнаним за результатами медичного огляду, проведеного 10.05.2024 військово-лікарською комісією, придатним до військової служби, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за наступних обставин.

24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (із відповідними змінами), на всій території України введено воєнний стан, термін дії якого неодноразово продовжувався, в тому числі Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб.

Також, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», (із подальшими змінами) оголошено загальну мобілізацію, у тому числі і на території Київської області.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Також, згідно зі ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Так, ОСОБА_5 відповідно до довідки № 559-43/19465 за результатами медичного огляду 10.05.2024 визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби згідно з Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в збройних силах України».

10.05.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», ч. 9 ст. 1, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_5 зачитано та вручено повістку про збір та відправку військовозобов`язаних до лав Збройних сил України по мобілізації та необхідність з`явитись 12.05.2024 на 08 годину 00 хвилин на відправлення в складі команди № НОМЕР_1 до пункту попереднього збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , для укомплектування Збройних сил України і подальшого проходження військової служби під час мобілізації, та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, ОСОБА_5 оголошено та роз`яснено зміст повістки та він був попереджений про відповідальність за ухилення від призову під час мобілізації.

У свою чергу ОСОБА_5 , перебуваючи у тому ж місці у той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з метою ухилення від військової служби під час загальної мобілізації, відмовився від отримання повістки, про що 10.05.2024 складено акт про відмову від отримання повістки.

Однак, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, достовірно розуміючи, що згідно довідки військово-лікарської комісії від 10.05.2024 № 559-43/19465 визнаний придатним до військової служби, не маючи поважних причин для відстрочки відповідно до ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи повідомленим про час та місце з`явлення та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», будучи достовірно обізнаним про проведення на території України мобілізації до Збройних Сил України, у відповідності до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу за мобілізацією, без поважних причин, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», 12.05.2024 на 08 годину 00 хвилин до пункту попереднього збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , на відправку в складі команди № НОМЕР_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив, тим самим умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікувати за ст. 336 КК України, а саме за ознаками ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_5 який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що він з моменту повномаштабного вторгнення, тобто з 2022 року йому відомо про дію військового стану. В ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваю на обліку, так як проходив там військово-лікарську комісію, десь в 2024 році. За результатами проведеної комісії був визнаний придатним до військової служби. Наступного дня, після проходження ним військово-лікарської комісії йому зателефонували представники ІНФОРМАЦІЯ_3 та запросили з`явитись до них. На наступний день він прибув до вищезазначеного центру комплектування де йому вручили "бойову" повістку й працівники територіального центру комплектування сказали з`явитись наступного дня з речами для подальшої мобілізації й направлення для проходження військової служби, на що він їм відмовив та не отримував від них повістку, хоча йому було роз`яснено про наслідки не прибуття. Після чого ОСОБА_5 повернувся до дому. Наступного дня до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, причини свого не прибуття працівникам центру не повідомив. Вважав, що необхідність оформлення документів для здійснення догляду за своєю матірю є поважною причиною не прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 . На запитання прокурора коли розпочали офрмлювання документів по догляду ОСОБА_5 вказав, що лише в травні 2025, пояснюючи це браком часу так як займався домашніми справамита доглядом за рідною матір`ю, яким він вже займається протягом 5 років.

Пояснюючи свою причину відмови від повістки ОСОБА_5 посилався на те, що його рідна мати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 має пост інсультний стан, хворіє цукровим діабетом, майже не ходить та має безпорадний стан протягм вже 5 рокув, він за нею доглядає, не має змоги влаштуватись на роботу, постійно займається господарськими справами (прибирання, готування їжі, пранням і т.д.). Також ОСОБА_5 повідомив, що проживає він з матірю`ю вдвох, батько ОСОБА_5 з ними не проживає вже багато років, вони не підтримують зв`язок та не спілкуються, інших близьких родичів, які б могли здійснювати догляд за матір`ю не має.

Під час судового засідання обвинувачений у вчиненому розкаявся, просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор в судову засіданні просила призначити покарання обвинуваченому у виді трьох років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_4 в судову засіданні просила призначити покарання ОСОБА_5 у межах встановлених у санкції ст. 336 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення, із застосуванням ст. 75 КК України.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних проваджень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даних кримінальних проваджень та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 336 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 336 КК України, а саме за ознаками ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином. обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено.

Крім цього судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працевлаштований, неодружений, а також відсутність на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, має місце постійного проживання, яке не співпадає з місцем реєстрації.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зіст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимогст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

В той же час згідно зіст. 50 Кримінального кодексу Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений хоча і скоїв умисний нетяжкий злочин, але його поведінка створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого.

Оскільки Україна перебуває в умовах збройної агресії з боку російської федерації, то конституційний обов`язок кожного громадянина - захищати Батьківщину, отже, вчинений ОСОБА_5 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпеку, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини, негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим (позиція Верховного Суду у постановах від 15.04.2025 у справі №573/406/24, від 15.11.2023 у справі №641/1067/23).

Верховного Суду у постановах від 09.12.2024 у справі № 146/1811/23 та від 03.12.2024 у справі № 591/6556/23 вказав, що відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовозобов`язаними кримінальних правопорушень у сфері забезпечення призову та мобілізації під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету покарання і може призвести до збільшення кількості аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, а також неспроможності забезпечення належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призведе до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, адже в такому разі буде досягнута мета злочину, якою прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

Суд не погоджується з доводами захисника про виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зважаючи на те, що свідомі громадяни України, захищаючи державу, гинуть та отримують каліцтва. Призначення іспитового строку особі, яка намагається уникнути мобілізації, буде несправедливим та зневажливим відносно захисників України.

Також суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання обвинуваченому у виді трьох років позбавлення волі.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства та вважає призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі межах санкції, встановленої ст. 336 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати в матеріалах судового провадження відсутні. Цивільний позов у справі не заявлявся. Речові докази у справі відсутні.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Після набрання вироком законної сили доручити Білоцерківському районному управлінню поліції Головного Управління Національної поліції України в Київській області затримати ОСОБА_5 та направити для відбування покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_7