ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

скаржника адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцї),

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою скаржника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 року, до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області, надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання уповноваженої службової особи невідкладно внести до ЄРДР відомості на підставі повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах ОСОБА_7 від 07.04.2025, розпочати досудове розслідування та надати витяг з ЄРДР.

В обґрунтування скарги вказала, що 09 квітня 2025 року нею, адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на офіційну електронну адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів - було скеровано повідомлення від 07.04.2025 р. вих. №01-0234/25 про вчинення працівниками Державної прикордонної служби кримінальних правопорушень, передбачених ст. 357, ст. 364 КК України, однак відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після його отримання не внесені, а тому звернулась до суду з вищевказаною скаргою.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2025 року в задоволенні вищевказаної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 відмовлено з посиланням на те, що бездіяльність уповноважених осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові встановлено не було. Зокрема, заява адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 не містить конкретних обставин кримінальних правопорушень, а зводиться лише до незгоди із забороною перетину державного кордону України ОСОБА_7 , незаконних, на думку заявника, дій представника органу державної влади Державної прикордонної служби. Більше того, між фізичною особою ОСОБА_7 та органом державної влади в особі Державної прикордонної служби склалися суспільні відносини, які виникають між суб`єктами та об`єктами державного управління (публічне управління) і може підлягати судовому розгляду в адміністративних судах. Тобто має місце спір про публічне право та законний інтерес, що є предметом адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням скаржник - адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати та постановити нове, яким задовольнити її скаргу.

Прокурор в судове засідання до апеляційного суду, не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, скаржника адвоката ОСОБА_9 , яка апеляцію підтримала та просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів провадження 28.05.2025 року, до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області, надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання уповноваженої службової особи невідкладно внести до ЄРДР відомості на підставі повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах ОСОБА_7 від 07.04.2025, розпочати досудове розслідування та надати витяг з ЄРДР.

В обґрунтування скарги вказала, що 09.04.2025 року нею, адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на офіційну електронну адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів - було скеровано повідомлення від 07.04.2025 р. вих. №01-0234/25 про вчинення працівниками Державної прикордонної служби кримінальних правопорушень, передбачених ст. 357, ст. 364 КК України, однак відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після його отримання не внесені, а тому звернулась до суду з вищевказаною скаргою.

Так розглядаючи скаргу, слідчий суддя вірно встановив фактичні обставини провадження, зазначив положення кримінального процесуального закону, якими слід керуватися при розгляді скарги та прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що заява адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 дійсно не містить конкретних обставин кримінальних правопорушень, а зводиться лише до незгоди із забороною перетину державного кордону України ОСОБА_7 , незаконних, на думку заявника, дій представника органу державної влади Державної прикордонної служби.

Більше того, як було правильно встановлено слідчим суддею між фізичною особою ОСОБА_7 та органом державної влади в особі Державної прикордонної служби України склалися суспільні відносини, які виникають між суб`єктами і об`єктами державного управління (публічне управління) і може підлягати судовому розгляду в адміністративних судах. Тобто має спір про публічне право та законний інтерес, що є предметом адміністративного судочинства.

Зазначені обставини узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 (справа №556/450/18, провадження №51-4229км20) відповідно до якої за змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема, встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку апеляційного суду фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

А тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаржника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді