КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 27 травня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 15 квітня2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:001:0009 загальною площею 0,1 га., :09:001:0011 загальною площею 0,125 га., які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 , земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0010 загальною площею 0,1 га., яка на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0012 загальною площею 0,1 га., яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0013 загальною площею 0,1 га., яка на праві приватної власності належить ОСОБА_10 та заборонено їх власникам відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на земельні ділянки із кадастровими номерами :09:001:0009 загальною площею 0,1 га., :09:001:0011 загальною площею 0,125 га., які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 , та в цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 15 квітня 2025 року клопотання прокурора розглянуто без повідомлення власника майна, 26 квітня 2025 року ОСОБА_5 , а не володільцю земельних ділянок ОСОБА_5 , поштою надійшла копія оскаржуваної ухвали, про вказане, повідомлено власнику майна. Апеляційну скаргу подано 30 квітня 2025 року. З цих підстав просив поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що арешт накладено незаконно, що обмежує право ОСОБА_5 на володіння та розпорядження належним йому майном.

Посилається на те, що 04 лютого 2022 року громадянин ОСОБА_11 уповноважив ОСОБА_12 бути його представником. Так, 07 лютого 2022 року між ОСОБА_11 , від імені якого діяла громадянка ОСОБА_12 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0004.

У подальшому ОСОБА_5 , як законний власник вказаної земельної ділянки розпоряджався та використовував вказану земельну ділянку, у тому числі шляхом поділу на різні земельні ділянки та її безпосереднього продажу іншим володільцям на законних підставах.

Відтак, договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0004 є дійсним на підставі ст. 204 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_5 не є фігурантом даного кримінального провадження та не має ніякого відношення до вчинення будь-яких кримінальних правопорушень.

Зауважує, що 29 квітня 2025 року від ОСОБА_11 отримана заява, в якій ним особисто зазначено, що він не надавав будь-яких показів прокурору, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння коли його доставили працівники поліції.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В обґрунтування доводів клопотання про поновлення строку на оскарження апелянт зазначив, що 15 квітня 2025 року клопотання прокурора розглянуто без повідомлення власника майна, 26 квітня 2025 року ОСОБА_5 , а не володільцю земельних ділянок ОСОБА_5 , поштою надійшла копія оскаржуваної ухвали, про вказане, повідомлено власнику майна. Апеляційну скаргу подано 30 квітня 2025 року. Колегія суддів враховуючи наведені обставини, вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, сектором дізнання ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07 жовтня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000211, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відділом дізнання під час дослідження документів та обставин виявлено ознаки порушення земельного законодавства при передачі у власність вказаної земельної ділянки загальною площею 0,525 га з кадастровим номером :09:001:0004 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області.

Крім того, відповідно до картографічних матеріалів, отриманих з відкритих даних земельного кадастру України вказані земельні ділянки знаходяться на узбережжі річки Дніпро в межах Канівського водосховища та фактично є прибережною захисною смугою.

Цивільний оборот земельних ділянок водного фонду обмежений законодавчо. Вказане стосується і земельних ділянок, які знаходяться у прибережних захисних смугах уздовж річки Дніпро.

10 квітня 2025 року постановою прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_7 земельні ділянки, у тому числі ті, що належать ОСОБА_5 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000211.

14 квітня 2025 прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки, в тому числі на ті, які належать ОСОБА_5 із забороною відчуження, розпорядження та користування, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 15 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000211 про накладення арешту на вказані земельніділянки, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власників майна, з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення п. 1 ч.ч 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, доводи апелянта про те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказані земельні ділянки, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених п. 1 ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта, щодо законності набуття ОСОБА_5 земельних ділянок, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги з урахуванням викладених в них доводами, задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 15 квітня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 15 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 368/525/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Справа № 11сс/82/3731/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК