КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/6771/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3809/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника володільця майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатив енерджі» та власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника власників майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0001024, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно 17.03.2025 під час проведення огляду земельної ділянки, кадастровий номер: :90:122:0016, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- екскаватор-навантажувач Volvo Constructruction Equipment, модель BL71B, ідент. № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску;

- дві машини без розпізнавальних знаків, для пресування сміття;

- генератор жовтого кольору, без розпізнавальних знаків;

- файл з документами на 17 арк., на екскаватор-навантажувач Volvo із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, представник володільця майна ТОВ «Альтернатив енерджі» та власників майна ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав дві ідентичні за формою та змістом апеляційні скарги, в яких просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 рокута постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційних скарг, представник посилається на те, що судом неповно та неправильно досліджено матеріали клопотання, в повному обсязі не перевірено наявність підстав для арешту майна і, як наслідок, постановлено ухвалу з порушенням вимог КПК України, законних прав і інтересів власників майна, зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зазначає, що при вирішенні клопотання слідчого та постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею залишено поза увагою обставини, які підлягали врахуванню.

Так, відповідно до клопотання про накладення арешту на майно зазначено, що тимчасово вилучене майно підлягає арешту тому, що є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та, як зазначив прокурор під час розгляду справи в суді першої інстанції, можливо стосовно вказаного майна можуть бути призначені експертизи.

При цьому, згідно матеріалів, долучених до клопотання, слідчим та прокурором жодним чином не підтверджено, чи взагалі мало місце забруднення земель побутовими відходами.

Апелянт вказує, що відповідно до договору оренди нерухомого майна № 29-07 від 16.08.2024 року, укладеного між дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та ТОВ «Альтернатів Енерджи» орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 3002,58 кв.м., а саме: база протиожеледних матеріалів, загальною площею 3002,58 кв.м., 2004 року випуску, інв. № 11211, що обліковується на балансі філії «Конча-Заспівське ДЕУ» дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Орендна плата становить 19 552,09 грн. у т.ч. ПДВ 3 258,68 грн. ТОВ «Альтернатів Енерджи» своєчасно та в повному обсязі сплачує вказану в договорі орендну плату.

Усе арештоване майно було передано ТОВ «Альтернатів Енерджи» на підставі відповідних укладених договорів оренди та надання послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.

ТОВ «Альтернатів Енерджи» займається збором, вивезенням та сортуванням побутового сміття відповідно до дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів № 11386/25 від 19.03.2025 року на вказаний вид діяльності.

На вищевказаній площадці ТОВ «Альтернатів Енерджи» займалося сортуванням побутових відходів, з метою подальшого продажу пластику (ПЕТ), металу (в основному металеві банки з-під напоїв), скло і так далі. Вказана діяльність підприємства відповідає завданням та зобов`язанням держави, підприємств, організацій та громадян щодо сортування, переробки та повторного використання твердих побутових відходів (сировини) визначених у Законі України «Про відходи».

Апелянт наголошує, що земельна ділянка на якій ТОВ «Альтернатів Енерджи» здійснювало сортування побутових відходів, повністю асфальтована.

Наголошує на тому, що власники арештованого майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не є підозрюваними, обвинуваченими у вищевказаному кримінальному провадженні та взагалі будь-якого відношення до можливого вчиненого кримінального правопорушення не мають.

Арештований екскаватор-навантажувач Volvo Constructruction Equipment знаходиться у власності ОСОБА_6 і використовується нею у підприємницькій діяльності.

Арештовані дві машини без розпізнавальних знаків, для пресування сміття та генератор жовтого кольору, без розпізнавальних знаків знаходяться у власності ОСОБА_10 і використовується ним у підприємницькій діяльності.

На переконання апелянта, в даному випадку, застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна призведе до зупинення правомірної підприємницької діяльності власників майна, що також потягне за собою інші негативні наслідки, які суттєво позначаються на їх інтересах.

Показовим є також відсутність будь-яких слідчих дій у кримінальному провадженні, зокрема, за участі арештованого майна, з часу відкриття кримінального провадження.

Перебування майна під арештом щоденно приносить матеріальні збитки власникам майна, а в подальшому може стати причиною неможливості використання за призначенням у зв`язку із втратою корисних властивостей.

Також представник посилається на відсутність підстав для застосування арешту майна з метою забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.

Зазначає, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, зокрема, правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Стаття 239 КК України не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, доказу факту завдання і її розміру слідчим до суду не надано. Вартість вилученого майна, її співмірність із завданою шкодою також не встановлено.

Таким чином, на думку апелянта, в порушення вимог ч. 5 ст. 173 КПК України, зазначені обставини не знайшли свого відображення також і в оскаржуваній ухвалі.

Судом лише констатовано необхідність арешту, що свідчить про відсутність реальних законних підстав для вилучення та арешту, а також відсутність необхідних, допустимих і достатніх доказів того, що вилучене слідчим, а в подальшому арештоване Голосіївським районним судом м. Києва майно має відношення до можливого вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, апелянт вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2025 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 в повному обсязі.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження представник зазначає, що резолютивна частина рішення не оголошувалася 29.04.2025 року, а про винесене рішення власники майна дізналися лише з ухвали, копію якої представник отримав 01.05.2025 року, що підтверджується власноручним підписом представника власника майна в матеріалах справи, а повний текст ухвали було проголошено лише 05.05.2025 року

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника володільця та власників майна - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто за участю представника володільця та власників майна - адвоката ОСОБА_8 .

При цьому, копію оскаржуваної ухвали адвокат ОСОБА_8 отримав 01.05.2025 року, що підтверджується розпискою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника власника майна про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Голосіївським УП ГУНП в м. Києві за процесуального керівництва Голосіївської окружної прокуратури м. Києва проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001024 від 17.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

17.03.2025 року слідчим в рамках кримінального провадження проведено огляд місцевості, із залученням спеціаліста еколога, а саме: земельної ділянки кадастровий номер: :90:122:0016, за адресою: АДРЕСА_1, у ході якого виявлено: велику кількість побутового сміття, розміри якого сягають близько 2037,6 м2 та середньою висотою близько 2.1 м2, а також на вказаній ділянці виявлено екскаватор-навантажувач Volvo Constructruction Equipment модель BL71B, ідент. № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_11 ; 2 машини без розпізнавальних знаків, для пресування сміття; генератор жовтого кольору, без розпізнавальних знаків; транспортний засіб червоного кольору марки ЗАЗ, модель 11022, vin код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , 2003 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_12 . Все вищевказане у зв`язку з неможливістю транспортування було опечатано та залишено на місці проведення огляду для подальшого переміщення на зберігання на спеціальний майданчик для зберігання ТЗ ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, буд 3. та в камеру зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська 15. Окрім того, біля зазначеного вище екскаватора-навантажувача було виявлено файл з документами на 17 арк. на екскаватор-навантажувач Volvo, які було вилучено.

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 від 18.03.2025 року виявлене під час огляду майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що підтверджується копією постанови.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2025 року у справі № 752/6771/25, надано дозвіл на проведений 17.03.2025 року огляд земельної ділянки кадастровий номер: :90:122:0016, за адресою: АДРЕСА_1.

20.03.2025 року прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001024, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно 17.03.2025 під час проведення огляду земельної ділянки, кадастровий номер: :90:122:0016, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- екскаватор-навантажувач Volvo Constructruction Equipment, модель BL71B, ідент. № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску;

- дві машини без розпізнавальних знаків, для пресування сміття;

- генератор жовтого кольору, без розпізнавальних знаків;

- файл з документами на 17 арк., на екскаватор-навантажувач Volvo із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання обґрунтовував тим, що 17.09.2024 року до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення на лінію 102 від представника екологічної інспекції столичного округу ОСОБА_14 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер: :90:122:0016, яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради () та надана в постійне користування ТОВ «СОПРАНО-ДАБЛ-БЕЙС» (), виявлено, що невідомі особи здійснюють забруднення земельної ділянки, шляхом облаштування сміттєзвалища, що створило небезпеку для довкілля.

17.03.2025 року, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення та збереження речових доказів, які можуть містити інформацію, що підтверджує факт вчинення злочину, у період часу з 18:25 по 19:04 год слідчим в рамках кримінального провадження проведено огляд місцевості, із залученням спеціаліста еколога, а саме: земельної ділянки кадастровий номер: :90:122:0016, за адресою: АДРЕСА_1, у ході якого виявлено: велику кількість побутового сміття, розміри якого сягають близько 2037,6 м2 та середньою висотою близько 2.1 м2, а також на вказаній ділянці виявлено екскаватор-навантажувач Volvo Constructruction Equipment модель BL71B, ідент. № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_11 ; 2 машини без розпізнавальних знаків, для пресування сміття; генератор жовтого кольору, без розпізнавальних знаків; транспортний засіб червоного кольору марки ЗАЗ, модель 11022, vin код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , 2003 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_12 . Все вищевказане у зв`язку з неможливістю транспортування було опечатано та залишено на місці проведення огляду для подальшого переміщення на зберігання на спеціальний майданчик для зберігання ТЗ ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, буд 3. та в камеру зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська 15.

Окрім того, біля зазначеного вище екскаватора-навантажувача було виявлено файл з документами на 17 арк. на екскаватор-навантажувач Volvo, які було вилучено.

В ході досудового розслідування встановлено, що використовуючи екскаватор-навантажувач Volvo Constructruction Equipment модель BL71B, ідент. № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, 2 машини без розпізнавальних знаків, для пресування сміття, генератор жовтого кольору, без розпізнавальних знаків, транспортний засіб червоного кольору марки ЗАЗ, модель 11022, vin код НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , 2003 року випуску, невстановлені особи облаштували сміттєзвалище, що створило небезпеку для довкілля на земельній ділянці, яка має кадастровий номер :90:122:0016 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. А, а під час проведення огляду всі особи, що використовували вище зазначене майно, втекли, залишивши майно.

Таким чином, у органу досудового розслідування існують обґрунтовані підстави вважати, що невідомі особи здійснюють забруднення земельної ділянки, шляхом облаштування сміттєзвалища, що створило небезпеку для довкілля.

Відповідно до інформації з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, земельна ділянка кадастровий номер: :90:122:0016 належить до земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до інформації з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, земельна ділянка, кадастровий номер: :90:122:0016, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради () та надана в постійне користування ТОВ «СОПРАНО-ДАБЛ-БЕЙС» ().

Прокурор зазначив, що виявлене під час огляду майно використовується для забруднення земель шляхом засмічення та має значення речового доказу у кримінальному провадженні, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення і має важливе значення як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також вказав, що 18.03.2025 року виявлене під час огляду майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У клопотанні прокурор посилався на те, що метою арешту майна є збереження речових доказів.

Зазначив, що є достатні підстави вважати, що об`єкти рухомого майна є речовим доказом та знаряддям вчинення кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні, тому, іншим способом, ніж накладення арешту та заборони користуватися і вчиняти дії, неможливо забезпечити збереження речових доказів та перешкодити незаконному відчуженню, передачі, використанню та перетворенню майна.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0001024, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно 17.03.2025 під час проведення огляду земельної ділянки, кадастровий номер: :90:122:0016, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- екскаватор-навантажувач Volvo Constructruction Equipment, модель BL71B, ідент. № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2012 року випуску;

- дві машини без розпізнавальних знаків, для пресування сміття;

- генератор жовтого кольору, без розпізнавальних знаків;

- файл з документами на 17 арк., на екскаватор-навантажувач Volvo із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0001024, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речового доказу та запобігання його приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явленням обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 18.03.2025 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Тобто, слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що виявлене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно може бути знаряддям вчинення кримінально протиправних дій, може містити на собі сліди з приводу вчиненого кримінального правопорушення та підтверджувати факт вчинення забруднення земельної ділянки, а також воно може мати суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження і прийняття процесуального рішення в ньому, що згідно ч.3 ст.170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про те, що слідчим та прокурором жодним чином не підтверджено чи взагалі мало місце забруднення земель побутовими відходами, а на вказаній вище земельній ділянці ТОВ «Альтернатів Енерджи» займається збором, вивезенням та сортуванням побутового сміття відповідно до дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів № 11386/25 від 19.03.2025 року на вказаний вид діяльності, є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, а власники арештованого майна - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є підозрюваними, обвинуваченими у вищевказаному кримінальному провадженні та взагалі будь-якого відношення до можливого вчиненого кримінального правопорушення не мають, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може бути знаряддям вчинення кримінально протиправних дій та може містити на собі сліди з приводу вчиненого кримінального правопорушення і підтверджувати факт вчинення забруднення земельної ділянки, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як власників арештованого майна, і ТОВ «Альтернатів Енерджи», як користувача вказаного майна, не порушує.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційних скарг про неспівмірність обмеження прав власників майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Інші доводи апеляційних скарг, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику володільця майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатив енерджі» та власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року.

Апеляційні скарги представника володільця майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернатив енерджі» та власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4