ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Дніпропетровськ, який має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх та інших непрацездатних осіб, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.09.2024 Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 126 КК України, до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 рокуОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України та призначено покарання.

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень

- ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2024 у виді 100 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Як встановлено судом, реалізовуючи свій умисел на підроблення офіційного документа, у невстановлений день та час, (більш точного часу не вдалося встановити), ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, замінив фотокартку на третій сторінці паспорту громадянина України у вигляді книжечки на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданого 20.10.2006 Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, на своє зображення, після чого став зберігати паспорт при собі з метою подальшого використання.

Таким чином, ОСОБА_8 підробив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зі своїм зображенням, тобто підробив офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його особистого використання.

05.11.2024, близько 15 години 20 хвилин, ОСОБА_8 , утримуючи при собі раніше підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий 20.10.2006 Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, палив цигарку на дитячому майданчику за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, біля буд. 113 та до останнього підійшли працівники поліції разом з метою припинення адміністративного правопорушення та складання адміністративних матеріалів, у зв`зку з чим попросили останнього надати документи.

В цей час, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документу - паспорту громадянина України, з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Так, ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно та реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу, достовірно знаючи про його виготовлення шляхом підробки, так як фотокартка у ньому не відповідає дійсності, усвідомлюючи, що пред`явлення такого документу дозволить йому посвідчувати свою особу, на вимогу працівників поліції Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надати документ, який підтверджує його особу, пред`явив працівникам поліції для посвідчення своєї особи, завідомо підроблений паспорт громадянина України у формі книжечки на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий 20.10.2006 Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, з вклеєною замість реальної фотокартки власника на третій сторінці фотокарткою ОСОБА_8 , тим самим використав завідомо підроблений документ.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України - використанні завідомо підробленого документу - паспорту громадянина України.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, як підроблення офіційного документу - паспорту громадянина України, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання підроблювачем та використанні завідомо підробленого документу - паспорту громадянина України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України- скасувати в частині призначення покарання, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати покарання, невідбуте за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02.09.2024 року та остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та 100 годин громадських робіт, вказані покарання виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання ОСОБА_8 у порушенні вимог ст. 71 КК України не призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Позиція учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні просив свою апеляційну скаргу задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Захисник в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з обвинувального вироку, суд першої інстанції встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормою ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорює встановлені судом 1-ї інстанції фактичні обставини, кваліфікацію дій обвинуваченого та обране судом за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України покарання, а ставить питання про незаконне не застосування судом правил ст. 71 КК України, оскільки нове кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив до відбуття ним покарання за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року, а не лише вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року. Тобто судом не було застосовано вимоги ст. 71 КК України, які підлягали застосуванню.

За матеріалами провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року було засуджено за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Крім того, ОСОБА_8 вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт .

При цьому, на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК указують і вимоги ч. 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Водночас за умови, що невідбута частина покарання за попереднім вироком є основним покаранням у виді громадських робіт, кримінально-правова норма, передбачена ч. 1 ст. 71 КК, конкретизується у ч. 3 цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Тобто, суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Проте, суд 1-ї інстанції не застосував правила ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України та не приєднав невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2024 року.

Так, згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Проте, вказані положення ст. ст. 71, 72 КК України, які підлягали застосуванню, не були застосовані судом 1-ї інстанції при ухваленні оскарженого вироку, у зв`язку із чим оскаржений вирок в частині призначення остаточного покарання підлягає скасуванню у зв`язку із незастосування судом закону про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.

Оскільки, застосування положень ст. 71 КК України тягне за собою необхідність застосування більш суворого покарання, то відповідно до вимог ст. 420 КПК України скасовуючи оскаржений вирок суду 1-ї інстанції в частині призначення покарання, апеляційний суд вважає за необхідне в цій частині ухвали свій вирок.

Таким чином, відповідно до приписів ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання у виді штрафу підлягає приєднанню невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2024 року у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, тому його апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404 , 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024 року стосовно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати покарання, невідбуте за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2024 року та остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень та 100 годин громадських робіт, вказані покарання виконувати самостійно.

В іншій частині вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024 року стосовно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3