ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1694/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Провадження №11-кп/818/1702/25
Категорія: Шахрайство
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Харкова від 03 липня 2025 року, якою ОСОБА_3 відсторонено від займаної посади державного реєстратора Ізюмської міської ради Харківської області строком на 2 місяці до 03 вересня 2025 року,-

У С Т А Н О В И В :

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Харкова від 03 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про покладення на обвинувачувану ОСОБА_3 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,.

Відмовлено у задоволенні усного клопотання ОСОБА_3 про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_5 та представника потерпілого, яке було заявлене у межах розгляду клопотання про покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на обвинувачувану ОСОБА_3 .

Клопотання прокурора про відсторонення ОСОБА_3 від займаної посади державного реєстратора Ізюмської міської ради Харківської області задоволено, відсторонено ОСОБА_3 від займаної посади державного реєстратора Ізюмської міської ради Харківської області строком на два місяці до 03 вересня 2025 року.

Відмовлено у задоволенні усного клопотання ОСОБА_3 про виклик у судове засідання представника потерпілого, яке було заявлене у межах розгляду клопотання про відсторонення від посади обвинувачуваної ОСОБА_3 .

Відмовлено у задоволенні усного клопотання адвоката ОСОБА_4 про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_5 та представника потерпілого, яке було заявлене у межах розгляду клопотання про відсторонення від посади обвинувачуваної ОСОБА_3 .

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про покладення на обвинувачувану ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 03 вересня 2025 року, щодо яких рішення суду не оскаржено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, обвинувачена ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на її необґрунтованість, просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Харкова від 03 липня 2025 року в частині відсторонення від посади обвинуваченої ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченої та її захисника, приходжу до висновку, що за даними апеляційними скаргами необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження суддя-доповідач, окрім додержання апелянтом вимог, передбачених ст.ст.395, 396 КПК України, перевіряє наявність правових підстав щодо фактичної можливості перегляду в апеляційному порядку ухвали суду, передбачених ст.392 КПК України, практики Європейського суду з прав людини і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих йому Конституцією або законом (ст.8).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду: (п.8 ст.129 Конституції України).

Згідно ст.14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою ( Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Системний аналіз правових норм, що містяться у ст.392 КПК України, дозволяє зробити висновок та тлумачити їх таким чином, що в апеляційному порядку судові рішення, які ухвалені під час судового провадження і не є остаточними, тобто не вирішують справу по суті, можуть бути оскаржені лише ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, або продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст.392, ч.4 ст.331 КПК України).

І цей перелік таких рішень є вичерпний.

Як вбачається з апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 та наданих до неї матеріалів, апелянтами оскаржується ухвала в частині відсторонення ОСОБА_3 від займаної посади державного реєстратора Ізюмської міської ради Харківської області, що не передбачено діючим Кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим.

Враховуючи, що апеляційні скарги обвинуваченої та захисника подані на судове рішення в частині, яка не підлягає оскарженню, наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня у разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням прав особи, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Керуючись ч.4 ст.399 КПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Харкова від 03 липня 2025 року, якою ОСОБА_3 відсторонено від займаної посади державного реєстратора Ізюмської міської ради Харківської області строком на 2 місяці до 03 вересня 2025 року

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особам, які подали апеляційні скарги, разом з апеляційними скаргами та усіма доданими до них матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_2