Номер провадження: 11-сс/813/1143/25
Справа № 523/3465/25 1-кс/523/2347/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 20.05.2025 про накладення арешту на майно в межах к/п №0000869 від 19.02.2025, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000869 від 19.02.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_8 та накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на майно, вилучене 18.04.2025 в ході проведення обшуку у приміщенні адміністративної будівлі ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 42, а саме на:

- мобільний телефон, iPhone SE, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , sim-картка НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон Samsung, IMEI: НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_7 ;

- копію функціональних обов`язків за 2023-2025 відносно ОСОБА_9 на 5 арк. та ОСОБА_7 на 5 арк.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене під час обшуку майно може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містити інформацію, яка свідчить про вчинення злочину, внаслідок чого воно є речовими доказами у кримінальному провадженні та потребує його збереження з метою запобігання його приховуванню, пошкодженню та псуванню.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступні обставини:

- слідчий суддя залишив поза увагою те, що органом досудового розслідування не було дотримано строку подання клопотання, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме 48 годин після вилучення майна, оскільки обшук було проведено у період часу з 12:35 год. до 13:53 год. 18.04.2025, в той час як слідчий звернувся з клопотанням до суду 05.05.2025;

- слідчим суддею не було враховано того, що ОСОБА_9 , якій належить телефон марки «iPhone SE», не має статусу підозрюваної або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного чи обвинуваченого;

- клопотання про арешт майна, всупереч приписам ст. 64-2 КПК України, було подано неуповноваженою на те особою, а саме слідчим;

- слідчим суддею було залишено поза увагою те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження стосовно кожної особи потребує внесення окремого клопотання, а об`єднання у одному клопотанні вимог про накладення арешту на майно осіб, які мають різний процесуальний статус, унеможливлює розгляд такого клопотання судом в одному провадженні.

Посилаючись на зазначені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та клопотання про арешт майна повернути слідчому для усунення недоліків.

Учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду.

Підозрюваний ОСОБА_7 до початку апеляційного розгляду подав клопотання про проведення апеляційного розгляду без його участі та без участі його захисника ОСОБА_6 в якому підозрюваний також просив ухвалу слідчого судді скасувати та клопотання про арешт майна повернути слідчому для усунення недоліків, при цьому прокурор про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі приписами ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про арешт майна в межах к/п №0000869 (а.с. 1-6), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно, зокрема, мобільні телефони, що належать ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а такою копію функціональних обов`язків, його збереження як речових доказів.

Відповідно до клопотання слідчого, витягу з ЄРДР у вищевказаному к/п №0000869 (а.с. 7-8) та інших матеріалів провадження вбачається, що другим СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України за фактами несанкціонованого збуту працівниками правоохоронних органів та розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп?ютерах), автоматизованих системах, комп?ютерних мережах або на носіях такої інформації.

В ході досудового розслідування було встановлено, що службові особи ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., з метою отримання протиправної грошової винагороди, не санкціоновано збули ОСОБА_10 відомості з обмеженим доступом, які зберігались в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах) та автоматизованих системах - комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» та єдиній інформаційній системі МВС, зокрема відомості щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інформацію про транспортний засіб марки Infinity, модель М37, д.н.з. НОМЕР_6 .

Згідно із інформацією ОУ ДВБ НП України до вчинення вказаного кримінального правопорушення можуть бути причетні: 1) інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. майор поліції ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) старший дільничний офіцер поліції сектору превенції ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. капітан поліції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до заявок про надання доступу до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» установлено:

- ім?я користувача (логін) «OСI00805136» в системі ІГНП зареєстроване за капітаном поліції ОСОБА_9 (0061379), інспектором-черговим ВП №2 ОРУП №1 (м.т.: ); останній вхід до системи ІПНП здійснювався з персонального комп?ютера, який має ІР-адресу НОМЕР_7 ;

- ім?я користувача (логін) «od00808057» в системі ІГНП зареєстроване за капітаном поліції ОСОБА_7 (0061326), старшим дільничним офіцером поліції ВП №2 ОРУП №1 (мобільний телефон НОМЕР_8 ); останній вхід до системи ІПНП здійснювався з пристрою, який має ІР-адресу НОМЕР_9 ; зазначений пристрій, в системі ІПНП зареєстрований, як персональний планшетний комп`ютер (планшет) Lenovo TAB 8, номер sim-карти планшету НОМЕР_10 , номер пристрою 40103.

В подальшому, 18.04.2025 в ході проведення на підставі ухвали слідчого судді обшуку за місцем здійснення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 своєї діяльності у приміщенні адміністративної будівлі ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 42, було виявлено та вилучено мобільний телефон «iPhone SE», що належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон «Samsung», що належить ОСОБА_7 ; копію функціональних обов`язків ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за 2023-2025 (а.с. 25-33).

Постановою ст. слідчого в ОВС другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_8 від 18.04.205 вилучене під час проведення обшуку вищевказане майно було визнано речовими доказами в зазначеному кримінальному провадженні (а.с. 34-37).

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція злочину, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення якого на теперішній час здійснюється в межах к/п №0000869, передбачає кримінальну відповідальність за несанкціоновані збут або розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

Аналіз долучених до клопотання слідчого матеріалів дає підстави стверджувати про те, що вилучені 18.04.2025 в ході проведення обшуку мобільні телефони «iPhone SE», що належить ОСОБА_9 , та «Samsung», що належить ОСОБА_7 , в даному кримінальному провадженні відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, можуть містити інформацію, яка має доказове значення в даному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 361-2 КК України за фактом несанкціонованого збуту або розповсюдження інформації з обмеженим доступом.

Так, зазначені мобільні телефони можуть містити інформацію, прямо пов`язану із кримінальним провадженням, зокрема, стосовно листування, телефонних дзвінків, тощо фігурантів кримінального провадження із особами, яким ймовірно здійснювався несанкціонований збут інформації із обмеженим доступом, а також стосовно безпосереднього збуту такої інформації.

Надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що ОСОБА_9 , якій належить мобільний телефон марки «iPhone SE», не має в даному кримінальному провадженні процесуального статусу підозрюваної або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного чи обвинуваченого, колегія суддів зауважує на тому, що, як це передбачено приписами ч. 3 ст. 170 КПК України, у разі необхідності забезпечення збереження майна як речового доказу арешт може бути накладено на майно будь-якої особи, не залежно від її процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що органом досудового розслідування була доведена необхідність накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, а слідчим суддею постановлене обґрунтоване рішення про задоволення такого клопотання, оскільки перераховане у ньому майно вочевидь відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та в зазначеному кримінальному провадженні існує необхідність в збереженні такого майна задля запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу захисника на те, що власник майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, із можливістю довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

В контексті надання оцінки твердженням захисника з приводу порушення органом досудового розслідування передбаченого вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України строку подання клопотання про арешт майна, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступні обставини.

Так, дійсно, вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Разом із тим, всупереч тверджень сторони захисту, клопотання про арешт майна в даному кримінальному провадженні було подано слідчим до суду 1-ої інстанції засобами поштового зв`язку, зокрема, за допомогою кур`єрської служби доставки, 18.04.2025 (а.с. 38), тобто в день вилучення такого майна за результатами обшуку, проте до суду таке клопотання дійсно надійшло тільки 05.05.2025.

З урахуванням вищезазначених обставин, колегія суддів констатує, що в даному випадку слідчим не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які регулюють строк звернення до суду із клопотанням про арешт майна.

Не відповідають дійсності посилання захисника на те, що об`єднання в одному клопотанні вимог про накладення арешту на майно осіб, які мають різний процесуальний статус, унеможливлює розгляд такого клопотання слідчим суддею в одному провадженні, натомість, апеляційний суд зауважує на тому, що мобільні телефони «iPhone SE» та «Samsung», які належать ОСОБА_9 та підозрюваному ОСОБА_7 відповідно, були вилучені за результатами проведення однієї слідчої дії обшуку від 18.04.2025, в межах одного кримінального провадження, внаслідок чого є обґрунтованим та доцільним подання слідчим одного клопотання про арешт зазначеного майна, а розгляд зазначеного питання в межах одного провадження не свідчить про допущення слідчим суддею будь-яких порушень та не призводить до жодних негативних наслідків для кримінального провадження загалом та для окремих учасників такого провадження зокрема.

Що стосується посилань апелянта на те, що клопотання про накладення арешту на майно було подано неуповноваженим суб`єктом, а саме слідчим, колегія суддів такі доводи вважає вочевидь помилковими з огляду на таке.

Так, дійсно, ч. 2 ст. 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Разом із тим, ч. 1 ст. 171 КПК України встановлює, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що, враховуючи наявне неоднозначне застосування приписів закону в даному випадку, колегія суддів наголошує на тому, що клопотання слідчого про арешт майна в к/п №0000869 погоджено прокурором (а.с. 6), що свідчить про відсутність будь-яких істотних порушень вимог закону з боку органу досудового розслідування при складенні та погодженні клопотання про арешт майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 20.05.2025, якою в межах к/п №0000869 від 19.02.2025 накладено арешт на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене 18.04.2025 в ході проведення обшуку у приміщенні адміністративної будівлі ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 42 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4