КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/4178/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3344/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на мобільний телефон "Apple" моделі «iPhone 14 Pro», у чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, з доповненнями, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, що належить ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, з доповненнями апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є незаконною, необґрунтованою і невмотивованою, ухвалена з істотними порушеннями вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, а отже такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що слідчим суддею не були дотриманні імперативні вимоги ч. 6 ст. 173 КПК України, оскільки оскаржуване судове рішення було прийнято 10.04.2025 року в той час, як клопотання про арешт тимчасово вилученого майна було подано прокурором 21.03.2025 року, тобто через 20 днів, а не сімдесят дві години.

При цьому достовірно знаючи про подання в інтересах, ОСОБА_6 скарги на бездіяльність слідчого та прокурора, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, оскільки ця скарга потрапила до провадження слідчого судді ОСОБА_1 , в черговий раз допустивши порушення вимог щодо розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України та призначила розгляд цієї скарги на 30 хвилин пізніше часу розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Це дозволило слідчому протиправно утримувати тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_6 та не виконувати вимоги закону щодо його повернення понад строк встановлений у законі.

Також апелянт зазначає, що вклопотанні прокурора про арешт тимчасово вилученого майна відсутнє будь яке обґрунтування та підтвердження того, яке саме значення має мобільний телефон "Apple" моделі «iPhone 14 Pro», у чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 для результатів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Повністю відсутнє будь яке мотивування того, яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України відповідає вказаний телефон, чохол та сім картка.

Ухвалою цього ж слідчого судді від 24.02.2025 року у справі № 752/4178/23, надавався судом дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , серед іншого з метою виявлення і фіксації інформації, що міститься в тому числі і на мобільних телефонах.

При цьому дозволу на вилучення самих мобільних телефонів судом не надавався. ОСОБА_6 жодним чином не перешкоджала слідчому оглянути вміст її телефону та пересвідчитися у повній відсутності на ньому інформації, яка має значення для досудового розслідування. Вона повідомила, що такої інформації на телефоні немає, добровільно надала телефон для огляду і розблокувала його, таким чином допомогла подолати систему логічного захисту.

Зазначене ще раз вказує на те, що мобільний телефон марки "Apple" моделі «iPhone 14 Pro», у чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 не відповідає жодному критерію, передбаченому у ст. 98 КПК України та не має жодного значення для кримінального провадження, як речовий доказ.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги, з доповненнями та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000067 від 05.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні доручено групі слідчих та визначено місцем проведення досудового розслідування Голосіївський район міста Києва, за місцем знаходженням адміністративної будівлі Головного управління Національної поліції у м. Києві, що розташована за адресою: вулиця Антоновича, будинок 114, місто Київ.

Процесуальне керівництво здійснюють прокурори Київської міської прокуратури міста Києва.

Кримінальне провадження було зареєстроване на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення представника ТОВ «КТД ЮПІТЕР», (), місцезнаходження: м. Черкаси, вул. 14-го грудня, 8 адвоката ОСОБА_10 . У повідомленні йдеться про те, що мажоритарна частка ТОВ «КТД ЮПІТЕР» належить ОСОБА_11 , а товариство займається розробкою професійних безпілотників та благодійною діяльністю. Так, протягом 2023- 2024 років виконавчий директор ТОВ «КТД ЮПІТЕР» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та фінансовий директор групи компаній KTD Group ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 займались організацією збирання бойових БПЛА згідно контрактів та для цього орендували приміщення на вулиці Редутній, 10 та 32 у м. Києві (без укладення договору оренди) у свого екс-роботодавця. Станом на грудень 2023 року на орендованій площі відповідно до балансової довідки вартість майна складає приблизно 45 млн грн. Проте, з 06.12.2024 ОСОБА_12 звільнився, а з початку січня 2024 року ОСОБА_9 перестав виходити на зв`язок. Враховуючи те, що тільки вони мали доступ до орендованих приміщень, є підстави вважати, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 заволоділи майном ТОВ «КТД ЮПІТЕР».

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ТОВ «КТД ЮПІТЕР» () здійснює діяльність з виготовлення та збирання безпілотних авіаційних комплексів під брендом Jupiter та здійснює їх постачання для потреб підрозділів Сил Оборони України.

Зокрема, 01.11.2023 між ТОВ «КТД ЮПІТЕР» (продавець, в особі директора ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та Службою безпеки України (покупець) укладено Договір № 2с про закупівлю, відповідно до якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність безпілотні авіаційні комплекси Jupiter Hunter Н1 (В) у кількості 6 штук загальною вартістю 76 986 000,00 грн.

Для виконання вказаного замовлення ОСОБА_14 (засновник ТОВ «Гара», ) запропонував ТОВ «КТД «Юпітер» свої вільні приміщення на Печерську по вул. Редутній у будинку №32 та №10 для збирання дронів під торгівельною маркою «Юпітер» без укладання договору оренди. Відповідно до наказу від 06.06.2023 № 1-к, виконавчим директором ТОВ «КТД «Юпітер» призначено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вказаного замовлення під керівництвом ОСОБА_9 були отримані всі необхідні комплектуючі та розпочато роботу із виготовлення БПЛА «Юпітер».

Разом з тим встановлено, що разом із ОСОБА_9 до проекту з виробництва та реалізації БПЛА «Юпітер» співпрацював фінансовий директор групи компаній KTD Group ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який планував та погоджував всі фінансові операції Товариства, а також фактично керував ним і мав разом з ОСОБА_15 постійний доступ до зазначених приміщень.

06.12.2023 фінансового директора компаній KTD Group ОСОБА_12 звільнено із займаної посади за його заявою, після чого, останній перестав виходити на зв`язок та припинив будь які контакти з керівництвом Товариства.

07.12.2023 між ТОВ «КТД «Юпітер» (замовник) в особі виконавчого директора ОСОБА_9 та ТОВ «Гара» в особі директора ОСОБА_16 укладено фіктивний договір № 231207 щодо поставки збірних моделей літаків та оплати вартості встановленого додаткового устаткування.

Разом з тим, 07.12.2023 укладено додаткову угоду № 1 (кошторис додаткового устаткування) на суму 38 760 000 гривень та додаткову угоду № 2 (перелік матеріалів) на суму 9 986 400 гривень. Зазначені додаткові угоди були підписані виконавчим директорами ОСОБА_9 (ТОВ «КТД «Юпітер») та ОСОБА_17 (ТОВ «Гара»).

08.12.2023 між вказаними товариствами було укладено додаткову угоду №3 (акт прийому-передачі матеріалів) на суму 9 986 400 гривень.

30.12.2023 ОСОБА_9 останній раз звітує про проведену роботу, а 03.01.2024 пише заяву про звільнення з посади виконавчого директора ТОВ «КТД Юпітер» та 11.01.2024 відповідно до наказу звільняється від виконання службових обов`язків.

Директор ТОВ «Гара» ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 займав цю посаду в період з 01.12.2023 по 08.01.2024, фактично на період укладання фіктивного договору.

22.01.2024 директор ТОВ «КТД «Юпітер» ОСОБА_13 подає до банку AT «Південний» заяву про зміну даних користувача системи iFOBS, де фінансовий телефон користувача зазначається НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_12 отримав повний доступ + ОТР (одноразовий пароль) - підтвердження правомірності платежів по усім рахункам товариства в зазначеному банку.

23.01.2024 укладено додаткову угоду № 4 (акт прийому-передачі товарів до договору № 231207 від 07.12.2023) між ТОВ «Гара» (виконавець) в особі директора ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (дружина ОСОБА_9 ) та ТОВ «КТД «Юпітер» (замовник) в особі виконавчого директора ОСОБА_9 на суму 48 476 400 гривень.

24.01.2024 на виконання умов Договору № 2с від 01.11.2023 Державною казначейською службою України перераховано на банківський рахунок ТОВ «КТД ЮПІТЕР», відкритого в AT «Південний» за № НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі 12 831 000,00 грн. Призначення платежу: за безпілотний авіаційний комплекс Jupiter hunter Н1 (В) згідно договору № 2с від 01.11.2023.

Цього ж дня, посадові особи ТОВ «Гара», маючи доступ до рахунку ТОВ «КТД «Юпітер» здійснюють списання коштів в сумі 12 800 000 гривень з рахунку ТОВ «КТД «Юпітер» на свій банківський рахунок № НОМЕР_5 в банку «Південний», як часткової оплати за безпілотні комплекси згідно фіктивного договору № 231207 від 07.12.2023.

30.01.2024 на виконання умов Договору № 2с від 01.11.2023 Державною казначейською службою України перераховано на банківський рахунок ТОВ «КТД ЮПІТЕР», відкритого в AT «Південний» за № НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі 25 662 000,00 грн. Призначення платежу: за безпілотні авіаційні комплекси Jupiter hunter Н1 (В) згідно договору № 2с від 01.11.2023.

Після цього за такою ж схемою посадові особи ТОВ «Гара» здійснюють списання 25 690 000 грн на свій рахунок, як часткової оплати за безпілотні комплекси, згідно фіктивного договору від 07.12.2023 № 231207.

Відповідно отриманої інформації ТОВ «Гара», на момент підписання вказаного договору та додаткових угод до нього станом на 23.01.2024 імпорт товарів не здійснювала.

У ТОВ «КТД Юпітер» станом на 08.12.2023 імпорт товарів зазначених в додатку № 3 (акті прийому - передачі матеріалів) до договору № 231207 від 07.12.2023 відсутній.

Таким чином ТОВ «Гара» незаконно привласнила грошові кошти з рахунку ТОВ «КТД «Юпітер» на свій рахунок в сумі 38 490 000 гривень.

Так, 20.03.2025, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Під час проведення обшуку у зазначеній вище квартирі виявлено та вилучено речі, які стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення та мають значення для досудового розслідування, а саме: - мобільний телефон "Apple" моделі «iPhone 14 Pro», у чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 .

21.03.2025 прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000067, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань 05.02.2024, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку, а саме: мобільний телефон "Apple" моделі «iPhone 14 Pro», у чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 .

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор зазначив, що постановою слідчого від 20.03.2025 вилучені в ході обшуку речі, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000067 від 05.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

З огляду на обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, під час досудового розслідування виникла необхідність у збереженні визначених речей, оскільки останні підтверджують факти вчинення кримінального правопорушення.

10.04.2025 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на мобільний телефон "Apple" моделі «iPhone 14 Pro», у чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000067 від 05.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, слідчий суддя виходив з того, що постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_19 мобільний телефон "Apple" моделі «iPhone 14 Pro», у чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000067 від 05.02.2024 року.

Додатками до клопотання підтверджується, що речові докази містять наявну слідову інформацію щодо вчиненого кримінального правопорушення, мають значення для забезпечення кримінального провадження, існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

Таким чином, розглянувши клопотання та документи до нього, беручи до уваги, що клопотання подано до суду відповідною компетентною особою, у спосіб та строки, передбачені КПК України, і в матеріалах вбачається наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов переконання, що клопотання підлягало задоволенню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано заперечення власника майна та її представника щодо задоволення клопотання прокурора про арешт вище вказаного майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК Українибули враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000067 від 05.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається з справи, за заявою прокурора до клопотання долучено протокол огляду від 09.04.2025, відповідно до якого оглядом вказаного телефону виявлено чималу кількість чатів, файлів, фото та інших повідомлень, які на момент огляду неможливо відкрити та оглянути без комп`ютерного дослідження вказаного телефону та відновлення видалених файлів, а тому твердження апелянта, що ОСОБА_6 жодним чином не перешкоджала слідчому оглянути вміст її телефону та пересвідчитися у повній відсутності на ньому інформації, яка має значення для досудового розслідування є передчасними, з урахуванням зазначеного.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Щодо порушень допущених на думку апелянта, слідчим суддею під час розглядускарги на бездіяльність слідчого та прокурора, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, в порядку ст. 303 КПК України, то колегія суддів звертає увагу на те, що предметом оскарження в даному апеляційному провадженні є ухвала слідчого судді про арешт майна, а не ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги на бездіяльність слідчого та прокурора, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4