Справа № 488/1914/25
Номер провадження № 1-кп/488/247/25
У Х В А Л А
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст. 307 КК України,-
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, такі як, можливість переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування і суду, скоєння нового злочину чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , не зменшилися.
Розглядаючи питання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Частиною 4 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Сторона захисту проти задоволення клопотання прокурора заперечувала. З огляду на стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого, захисник просив обрати обвинуваченому міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його реєстрації або визначити розмір застави.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено, що,-
ОСОБА_4 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, а отже, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватись від суду.
До того ж, обвинувачений не є мешканцем міста Миколаєва, не має постійного місця роботи та легального джерела прибутку. Зазначене свідчить про відсутність у ОСОБА_4 чинників, які б утримували його від вчинення спроб переховування від органу досудового розслідування та суду.
Наявність родини та малолітньої дитини, яка має специфічний розлад психологічного розвитку, не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливає на існуючі ризики.
Репутація обвинуваченого, який не має легального джерела прибутку, офіційно не працевлаштований, вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2025 року визнаний винним за ч.1 ст.309 КК України з призначенням покарання у вигляді 1 року пробаційного нагляду, і через відносно короткий проміжок часу після притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний злочин, знову обвинуваченому повідомлено про підозру за особливо тяжке кримінальне правопорушення (злочин), пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин, що свідче на доведеність ризику вчинення ОСОБА_4 аналогічних кримінальних правопорушень у разі незастосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На підставі встановлених фактичних обставин, у суду є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
З огляду на наведене, доводи захисника, на переконання суду, не можуть свідчити про відсутність ризиків здійснення ОСОБА_4 вищевказаних дій у випадку застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Беззаперечних даних, які б виключали встановлені судом ризики, не встановлено.
Продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не порушує його право на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії»).
Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який відносно обвинуваченого суд не вбачає.
Щодо застави, то з урахуванням положень п. 5 ч.4 ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне її не призначати.
На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178,183, 331 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора задовольнити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 03.10.2025 року включно.
У клопотанні захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або визначенні розміру застави - відмовити за необгрунтованістю.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1