Провадження 11-кп/824/3470/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілоїОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002092 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно непрацевлаштованого, немаючого на утриманні неповнолітніх дітей та/або непрацездатних осіб, раніше судимого:

- 31.03.2017 вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у порядку ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 3 місяці,

- 23.08.2017 за вироком Приморського районного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у порядку ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 6 місяців,

- 12.11.2020 вироком Синельниковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років та 6 (шість) місяців;

цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 8 000 (вісім тисяч) грн моральної шкоди; в іншій частині цивільного позову відмовлено;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати;

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 , у невстановлений час, але не пізніше 09 липня 2024 року, 12 години 50 хвилин, у період дії воєнного стану, перебуваючи на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 84, з метою на повторне відкрите викрадення чужого майна, впевнившись що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, підійшов ззаду до ОСОБА_8 , після чого шляхом ривку рукою зірвав з шиї три золотих ланцюжки, а саме: золотий ланцюжок, вагою 3 г, 585 проби, вартістю 6 164 грн 52 коп., золотий ланцюжок вагою 11,03 г, 585 проби, вартістю 22 664 грн 89 коп., золотий ланцюжок вагою 2 г, 585 проби, вартістю 4 109 грн 68 коп. Однак, у результаті ривку вказані золоті ланцюжки розірвались та впали на землю біля ОСОБА_12 . У подальшому, ОСОБА_10 , розуміючи, що не зможе довести свій злочинний умисел до закінчення, адже його було викрито, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Вказав, що суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_10 як повторне, відкрите викрадення чужого майна, однак таких обставин під час судового розгляду не було встановлено. Звернув увагу, що обвинувачений ОСОБА_10 вину визнав, щиро розкаявся та попросив вибачення у потерпілої, а також визнав цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди. На переконання захисника, наведене дає підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Просив вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі обвинуваченого вказано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Вказав на те, що вину у вчиненому визнає, оскільки мав фінансові складнощі. Вказав, що проживає із жінкою, яка має трьох дітей, працевлаштований, однак у зв`язку із недостатністю коштів вчинив кримінальне правопорушення. Просив вирок змінити призначивши більш м`яке покарання із застосуванням ст. 72 КК України.

В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказав, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України, яка підлягала застосуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що судом першої інстанції в порушення наведених вимог закону, призначено ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавленні волі строком на 7 років 6 місяців, що перевищує передбачені ч. 3 ст. 68 КК України дві третини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини статті. Просив вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_10 покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав, підтвердив їх доводи та просив їх задовольнити;

прокурора, який апеляційну скарг прокурора просив задовольнити;

представника потерпілої та потерпілу, які апеляційну скаргу прокурора підтримали та просили її задовольнити;

вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого частковому задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції ОСОБА_10 у вчиненні закінченого замаху на відрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно та в умовах воєнного стану. Особливості призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення урегульовані положеннями ст. 68 КК України. Відповідно до частини третьої цієї статті за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Цих вимог закону при призначенні ОСОБА_10 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України суд не дотримався.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України максимальне покарання за вказане кримінальне правопорушення, передбачене у виді позбавлення волі строком на 10 років. Застосування положень ч. 3 ст. 68 КК України дає підстави стверджувати, що за вчинення закінченого замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України максимальне покарання не може перевищувати 6 років і 8 місяців позбавлення волі.

Призначивши обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за вчинення закінченого замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та 6 (шість) місяців, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке появилось у незастосування закону, який підлягав застосуванню, зокрема не застосування ч. 3 ст. 68 КК України.

У зв`язку із викладеним колегія суддів вважає за необхідне вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 змінити, пом`якшивши призначене останньому покарання до розміру, який би відповідав вимогам ч. 3 ст. 68 КК України.

Щодо доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого в частині необґрунтованості вироку в частині призначеного покарання, то вони, на думку колегії суддів є частково обґрунтованими.

За правилами ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні наявні підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_10 покарання шляхом застосування положень ч. 3 ст. 68 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 8 місяців за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України. На думку колегії, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також за своїм видом і розміром відповідає як особі обвинуваченого, так і тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Із урахуванням викладених вище мотивів необхідності пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання та у зв`язку із необхідністю приведення вироку у відповідність до вимог закону в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає за необхідне вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині покарання шляхом пом`якшення призначеного ОСОБА_10 покарання до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років і 8 місяців.

У зв`язку із викладеним, вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 підлягає зміні в зазначеній вище частині.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене покарання ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 8 місяців.

Урешті вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_10 протягом того ж строку з моменту вручення йому копії ухвали.

СУДДІ

________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4