Справа №463/6695/25
Провадження №1-кс/463/6606/25
У Х В А Л А

23 липня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000391 від 26.03.2024 року,

встановив:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся із скаргою та просить скасувати повідомлення про підозру від 28.03.2025 ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000391 від 26.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 191 КК України.

В обґрунтування поданої скарги покликався на те, що 26.03.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером №0000391 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 та ч. 5 ст. 191 КК України.

28.03.2025 року ОСОБА_5 було вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він будучи засновником та одночасно директором ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022», тобто службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем в умовах воєнного часу, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, поставив військовій частині НОМЕР_1 на підставі договору №17 від 07.03.2023 неякісний мед на загальну суму 30 510 000 грн., який не відповідав по трьом показникам вимогам ДСТУ та отримавши оплату за поставлений мед в загальній сумі 30 510 000 грн заволодів вказаними грошовими коштами військової частини, внаслідок чого завдав збитків державному бюджету України».

Вважає, що для внесення відомостей до ЄДРДР та для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191 КК України, описова частина диспозиції цієї статті, а також п. 5 ч. 5 ст. 214 та п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК України вимагають обов`язкового встановлення конкретних і чітко визначених обов`язкових ознак (елементів) складу кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі доказів. Однією із таких обов`язкових ознак (елементів) складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, (виходячи із кваліфікації дій ОСОБА_5 , яка викладена у повідомленні про підозру) є факт зловживання підозрюваним своїм службовим становищем.

Зазначає, що за відсутності нормативного акту, що визначає посадові обов`язки підозрюваного, без встановлення конкретних службових обов`язків, з якими пов`язане зловживання, і за відсутності доказів самого факту зловживання підозрюваним своїм службовим становищем, правова кваліфікація дій особи за ч. 5 ст. 191 ККУ - неможлива, через відсутність обов`язкового елементу складу цього кримінального правопорушення.

Відзначає, що у даному кримінальному провадженні у повідомленні про підозру взагалі не зазначено, в чому полягає зловживання ОСОБА_5 своїм службовим становищем, оскільки не вказано, які конкретно організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції були використані ОСОБА_5 в супереч інтересам його служби для незаконного обертання чужого майна. Не зазначено навіть того, яким конкретно нормативним актом передбачені функції та повноваження ОСОБА_5 і чи існує такий взагалі. Ба більше, після 4х місяців розслідування, сторона обвинувачення не спромоглася з`ясувати, чи дійсно мало місце зловживання ОСОБА_5 своїм службовим становищем, в чому це зловживання полягає, які конкретно посадові обов`язки порушив ОСОБА_5 і яким нормативним документом вони (ці обов`язки) передбачені.

З огляду на вищевикладене покликається на явну і очевидну необґрунтованість повідомлення ОСОБА_5 про підозру, адже за відсутності фактів, відомостей чи інформації про існування однієї із обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України відсутнє саме це кримінальне правопорушення, а тому не було жодних підстав кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191 КК України та пред`являти йому підозру.

Звертає увагу слідчого судді, що викладена у повідомленні про підозру правова кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191 КК України є свавільною, оскільки на момент складання та вручення повідомлення про підозру у матеріалах кримінального провадження не було нормативного акту, що визначає посадові обов`язки ОСОБА_5 , не було жодних фактів, відомостей або навіть інформації про порушення якихось конкретних службових обов`язків, з якими пов`язане зловживання і не було жодних доказів у підтвердження існування факту самого зловживання, тобто не було елементу, який є обов`язковим для утворення самого складу кримінального правопорушення.

Окрім вищезазначеного, у порушення п. 5 та 6 ч. 1 ст. 277 КПК України у повідомленні про підозру не зазначено конкретних посадових обов`язків, якими начебто зловживав ОСОБА_5 ; нормативного акту у якому зафіксовані обов`язки, якими начебто зловживав ОСОБА_5 та навіть відомостей про те у чому полягало зловживання і якими доказами підтверджується існування складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, що були підставою для здійснення кваліфікації, тобто не зазначено фактів, відомостей або навіть інформації у підтвердження обґрунтування підозри.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав із підстав, зазначених у скарзі.

Прокурор ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечила з підстав того, що підозра є обґрунтованою, підтвердженою зібраними доказами.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали скарги, слідчий суддя дійшла такого висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Підстави та порядок повідомлення особі про підозру регламентовано главою 22 КПК України (статті 276 - 279).

Згідно з пунктом 10 частини 1статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави стверджувати те, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей276,277,278 КПК України.

Тобто слідчий суддя повинен перевірити дотримання органом досудового розслідування чи дізнання процесуального порядку повідомлення про підозру. А саме: 1) чи в передбачених законом випадках здійснено повідомлення про підозру; 2) чи уповноваженою особою прийняте процесуальне рішення та здійснено вказану процесуальну дію; 3) чи відповідає повідомлення про підозру вимогам ст. 277 КПК України(щодо змісту такого); 4) чи дотримано порядок та строк вручення повідомлення про підозру (ст.278 КПК України); 5) чи дотримано прав особи, якій повідомлено про підозру.

Слідчою суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000391 від 26.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 191 КК України.

У межах кримінального провадження № 0000391 слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Львівської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 складено та підписано 28.03.2025 письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що в період часу з 23.02.2023 по 02.11.2023, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, будучи засновником та одночасно директором товариства з обмеженою відповідальністю «ПАК-СЕРВІС 2022» (далі по тексту ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022»), тобто службовою особою, знаходячись за юридичною адресою свого підприємства: м.Запоріжжя, вул. Краснова, 18, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, а саме достовірно знаючи, що його підприємство за його вказівкою змінило властивості меду натурального під час фасування, закупленого раніше у суб`єктів господарювання, тобто розуміючи, що мед не є по якості медом натуральним квітковим по своїм властивостям і якостям, і не пройшов належну перевірку щодо якості в лабораторних умовах військової частини НОМЕР_2 по усім показникам і вимогам ДСТУ 4497:2005, а також вимогам технічних умов У 8010185.001-2001 «Повсякденний набір сухих продуктів. Технічні умови», які були визначені в укладеному ним договорі із військовою частиною НОМЕР_1 про постачання комплектувальних складових до повсякденних наборів сухих продуктів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) №17 від 07.03.2023, на виконання вимог укладеного ним вищевказаного договору, поставив замовнику- військовій частині НОМЕР_1 , неякісний мед на загальну суму 30 510 000 грн., який не відповідав по трьом показникам вимогам ДСТУ і технічним умовам, як того вимагали умови договору №17, тим самим свідомо порушивши умови договору і вимоги до маркування меду на упаковці стіків, неправомірно зазначивши, що мед є квітковим натуральним.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме - повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Повідомлення про підозру один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Подання скарги на повідомлення про підозру є реалізацією підозрюваним прав, закріплених в КПК України, а саме: пунктом 16 ч. 3 ст. 42 та пунктом 10 частини 1 статті 303. Відповідну скаргу слідчому судді може подати підозрюваний, його захисник або законний представник.

З аналізу положень статей 276-278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

- неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру,

- порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру,

- необґрунтованість підозри (повідомлення про підозру не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК України є грубим порушенням права на захист; аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення; матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди, на цій підставі повідомлення про підозру є необґрунтованим та підлягає скасуванню).

Із поданої захисником скарги про скасування підозри вбачається, що така подана з мотивів необґрунтованості підозри.

Спростовуючи покликання захисника адвоката ОСОБА_3 з приводу відсутності нормативного акту, що визначає посадові обов`язки підозрюваного, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Як вбачається із дослідженого у судовому засіданні статуту ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022», затвердженого рішенням одноосібного учасника ТОВ «ПАК-СЕРВІС 2022» 05.12.2022, що міститься на 22 томі уповноваженою особою юридичної особи (директором) є лише ОСОБА_5 . Директор є ключовою посадовою особою компанії, що виконує функцію управління її поточними та стратегічними справами, взаємодіє та представляє компанію у відносинах із підприємствами й державними органами тощо, тобто виконує функції організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські (розділ 6), що відображено у Статуті самого Товариства.

Із пояснень прокурора, наданих у судовому засіданні встановлено, що посадова інструкція ОСОБА_5 відсутня, а отже застосуванню підлягає Типова посадова інструкція директора, яка також визначає його основні обов`язки, права, відповідальність, а також кваліфікаційні вимоги та взаємовідносини з іншими працівниками.

Посадові інструкції працівників, як внутрішній документ ТОВ, розробляються згідно чинного законодавства та повинні відповідати вимогам діючого статуту товариства. Тобто, необхідність посадових інструкцій в ТОВ передбачена КЗпП України, а зміст повинен відповідати Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та статуту товариства в частині, що не суперечить згаданому Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор».

Тобто самі повноваження директора ТОВ визначені як ОСОБА_7 так і іншими Законами та нормативно-правовими актами, а розроблена посадова інструкція ТОВ не може суперечити вимогам чинного законодавства, статуту підприємства та типовій інструкції.

Слідча суддя бере до уваги заперечення прокурора з приводу того, що за своїм змістом повідомлена підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України у тому числі п. 5 та 6 ч. 1 ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення прокурором були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконання в тому, що ОСОБА_5 причетний до вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, що встановлено у судовому засіданні шляхом дослідження повідомлення про підозру (том 6).

З огляду на викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_5 28.03.2025 дає підстави стверджувати, що цей процесуальний документ за своїм змістом та формою у повній мірі відповідає вимогам ст. 277 КПК, а саме містить усі передбачені вказаною статтею відомості (зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 із зазначенням часу, місця їх вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру).

Що ж стосується доводів апелянта про те, що зміст повідомлення про підозру та сукупність зібраних у справі доказів не дає достатніх підстав для висновку про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача про існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею інкримінованих їй правопорушень, то слідчий суддя на цьому етапі кримінального процесу не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті пред`явленого обвинувачення, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності, достовірності, достатності і допустимості для визнання особи винною чи, навпаки, невинуватою у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, правильність кваліфікації її дій, застосування того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, перевагу одних доказів над іншими тощо, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною і достатньою для вручення їй повідомлення про підозру.

Сам факт повідомлення особі про її підозру у вчиненні кримінального правопорушення не є актом обвинувачення цієї особи у вчиненні такого правопорушення, а тому мотиви скарги з приводу необґрунтованості підозри, не впливають на висновки суду щодо обставин повідомлення ОСОБА_5 про його підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обставин проведення досудового слідства.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри має перевірятися слідчим суддею не з точки розу доведеності вини, а з точки зору того, що після повідомлення особи про її підозру у вчиненні кримінального правопорушення органом досудового слідства дотримуються вимоги кримінального процесуального закону щодо розумних строків проведення досудового слідства та дотримання органом досудового слідства прав та свобод підозрюваної особи під час слідства. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності існування обставин на підтвердження обґрунтованості підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу».

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановлюється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Отже, з`ясувавши обставини справи за скаргою, слідча суддя вважає за необхідне у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000391 від 26.03.2024 року відмовити.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000391 від 26.03.2024 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 25 липня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8