Справа № 932/9335/25
Провадження № 1-кп/932/1160/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Дніпра обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000003 від 27.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку покладених на ОСОБА_5 обов`язків, підтримавши обґрунтування та правові підстави викладені у раніше поданому клопотанні та продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена спроможна:

- переховуватись від суду, оскільки у разі визнання ОСОБА_5 винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, їй буде загрожувати покарання у виді від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 21.10.2022, з якого виділені матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 відносно ОСОБА_5 , триває, проводяться та заплановано проведення ще значного обсягу слідчих (розшукових) та процесуальних дій з метою отримання доказів, які обвинувачена може знищити, сховати або спотворити;

- незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, а також експерта, оскільки свідки не допитані судом, а досудове розслідування за вказаним епізодом злочину ще триває, планується проведення значного обсягу слідчих (розшукових) та процесуальних дій з метою встановлення інших осіб, що можуть бути причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, оскільки всі члени організованої групи до теперішнього часу слідством не встановлені, а тому наявний ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на таких осіб.

З урахуванням викладеного, прокурор просив суд задовольнити клопотання та продовжити обвинуваченій строк покладених на неї обов`язків.

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, підтримавши обґрунтування та правову позицію викладену у раніше поданому клопотанні.

Представник потерпілого просив суд задовольнити клопотання прокурора.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Так, у своєму клопотанні захисник зазначає, зокрема, що підозра (обвинувачення) є абсолютно неконкретною, неточною та суперечливою. В обґрунтування підозри (обвинувачення) ОСОБА_5 інкримінуються дії інших осіб, про які остання не знала та не могла знати. Жодних фактів, таких як докази, повідомлення про підозру не містить.

Ризики передбачені ст. 177 КПК України взагалі відсутні, жодних доказів про існування хоча б одного ризику сторона обвинувачення не надала та всі доводи про існування ризиків є абстрактними.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини сторона захисту зазначає, що при оцінці законності, обґрунтованості та доцільності продовження утримання особи під вартою суд повинен повно та всебічно оцінити доводи, докази та підстави на основі яких стороною обвинувачення ініціюється продовження строку попереднього ув`язнення обвинуваченої особи, не спираючись на абстрактний погляд, беручи до уваги тільки тяжкість ймовірного покарання.

Разом із цим, з плином часу суду недостатньо спиратися на обґрунтованість підозри висунутої обвинуваченій, суд має встановити чи збереглися та продовжують існувати інші підстави для продовження строку дії запобіжного заходу.

Також, на початкових стадіях розслідування ризик втручання підозрюваних (обвинувачених) у здійснення правосуддя міг виправдовувати їх тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Причинно-наслідковий зв`язок поступово слабшає та з рештою може бути розірваний за умов, коли рішення про відмову у звільненні та повторне ув`язнення (у тому числі продовження запобіжного (превентивного) ув`язнення) ґрунтувалися на підставах, не пов`язаних з цілями законодавчого органу або суду, або на міркуваннях, які були необґрунтованими з огляду на такі цілі. За таких обставин тримання під вартою, яке було законим з початку, перетворилося б на свавільне позбавлення волі, несумісне зі статтею 5 Європейської конвенції з прав людини.

З огляду на наведену практику ЄСПЛ, сторона захисту зазначає, що ризики, передбачені п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, а їх обґрунтованість прокурором не доведена.

Також, захисник зазначає, що будь-яких доказів, що ОСОБА_5 коли-небудь переховувалась від органів досудового розслідування та суду, ухилення останньої від отримання повісток, процесуальних документів, проведення слідчих дій, в матеріалах кримінального провадження немає та до клопотання прокурора не додано.

Оскільки досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні триває з жовтня 2024 року, всі можливі необхідні обшуки, тимчасові доступи до документів та інші слідчі дії вже проведені, а доказів того, що ОСОБА_5 коли-небудь знищувала, приховувала або спотворювала речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не існує, захисник вважає, що ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлений прокурором, фактично не існує.

З урахуванням викладеного, сторона захисту просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

При цьому, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.

Ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачена обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачена наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Вирішуючи питання продовження строку покладених на обвинувачену обов`язків, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом відмови у продовженні такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Статтею 176 КПК України визначено, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, який може бути застосований до обвинуваченого.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді від 25.02.2025 застосовано до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби строком до 19.04.2025.

Ухвалою слідчого судді від 17.04.2025 продовжено строк тримання підозрюваної ОСОБА_5 під домашнім арештом до 16.05.2025.

Ухвалою слідчого судді від 13.05.2025 продовжено строк тримання підозрюваної ОСОБА_5 під домашнім арештом до 11.07.2025.

Ухвалою слідчого судді від 08.07.2025 змінено запобіжний захід підозрюваній ОСОБА_5 з домашнього арешту на особисте зобов`язання до 25.08.2025.

Кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_5 згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти власності, що загрожує обвинуваченій, за умови доведеності її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачена з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможна переховуватись від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, наведеної стороною захисту, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Рішення про необхідність застосування запобіжного заходу для запобігання вказаному ризику ґрунтується, зокрема, на тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винуватою у кримінальному правопорушенні, яке їй інкримінується.

Також, враховуючи, що свідки не допитані безпосередньо у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився та продовжує існувати.

Разом із цим, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 21.10.2022, з якого виділені матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 відносно ОСОБА_5 , триває, у якому можуть бути проведенні інші слідчо-оперативні заходи спрямовані на встановлення повного кола осіб причетних до злочину, суд дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати.

Отже, на сьогоднішній день ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та необхідні для продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченій ОСОБА_5 .

Щодо посилання сторони захисту, з урахуванням практики ЄСПЛ, на необґрунтованість та відсутність ризиків, наведених прокурором, суд звертає увагу, що наведена практика здебільшого стосується найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та, у зв`язку із перебігом часу та проведення судового розгляду із встановленням та з`ясуванням обставин справи, ризики, які слугували підставою для застосування та продовження запобіжного заходу, на початкових стадіях кримінального провадження, у виді тримання під вартою, нівелюються та вже не виправдовують таке втручання держави в основоположні права обвинуваченого як людини.

Тобто, з урахуванням підготовчої стадії судового провадження, беручи до уваги та виважено зіставляючи суспільний інтерес та права обвинуваченої, які обмежуються застосуванням щодо неї запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, враховуючи, тяжкість інкримінованого обвинуваченій злочину та, що такий запобіжний захід є найбільш м`яким із можливих, передбачених діючим кримінально-процесуальним законодавством, суд дійшов висновку, що наведена стороною захисту практика ЄСПЛ є не співмірною в межах розгляду цього клопотання.

Керуючись ст. 176, 177, 179, 194, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії покладених на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язків задовольнити.

Обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 20 жовтня 2025 року включно продовжити строк покладення обов`язків, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду у кримінальному провадженні;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками із числа співробітників ПАТ «УКРТАТНАФТА», банківської установи АТ «АКБ «КОНКОРД», а також з наступними особами: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

У разі невиконання обов`язків до обвинуваченої може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладається на прокурора.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1