Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3718/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/686/25
Категорія ч.5 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скарг ою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жуківка Конотопського району Сумської області, громадянина України, із середньо спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, військовослужбовця призваного за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця цього ж населеного пункту по АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності його вини, просить вирок суду змінити, та пом`якшити йому покарання, застосувати положення ст.69 та ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що вирок підлягає зміні у вказаній частині у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що він не користувався послугами захисника, проте, суд першої інстанції помилково не визнав обставинами, що пом`якшують його покарання, те що він раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей та є учасником бойових дій. Вказує, що він жалкує про вчинене.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено обчислювати з дня взяття його під варту після звернення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 19 грудня 2022 року близько 08 години військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 в умовах воєнного стану з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби самовільно (без дозволу відповідних командирів та поважних причин) залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент дислокувалася в АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував та проводив час на власний розсуд до 06 травня 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

За клопотанням обвинуваченого, апеляційним судом йому призначено захисника ОСОБА_8 з Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.5 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, розлучений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, за час самовільного залишення частини офіційно працевлаштувався, є учасником бойових дій.

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим і відповідним меті покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції хибно не визнав обставинами, що пом`якшують його покарання те, що він раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей, та являється учасником бойових дій, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені дані лише характеризують особу обвинуваченого та були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо можливості застосування положень ст.69 КК України при призначенні йому покарання, апеляційний суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин (в редакції Закону України від 13.12.2022, який набрав чинності 27.01.2023)

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, вчиненого 19.12.2022 року в умовах воєнного стану, колегія судді не вбачає правових підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК України.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.75, 76 КК України при призначенні покарання, та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки відповідно до ч.1 ст.75 КК України, у випадку засудження особи за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану, звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не висловлював бажання повернутися на військову службу, а лише просив пом`якшити покарання, що також переконливо свідчить про цілеспрямовану поведінку останнього на ухилення від військової служби в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, суд роз`яснив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: