УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: суддя- ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

провівши відкрите судове засідання у об`єднаних кримінальних провадженнь за №0008484 від 25.07.2018 року та №0004136 від 24.04.2019 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора- ОСОБА_4

обвинуваченого- ОСОБА_3

Встановив:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувають матеріали об`єднаних кримінальних провадженнь за №0008484 від 25.07.2018 року та №0004136 від 24.04.2019 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_3 від відповідальності на підставі ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Обґрунтувуючи своє клопотання зазначив, що відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 , в тому числі, інкриміновано повторні таємні викрадення чужого майна, вчинені 24.04.2019 (вартість викраденого 460,88 грн) та 11.10.2019 (вартість викраденого 1275 грн) за ч. 2 ст. 185 КК України. Після направлення обвинувального акту до суду, вже під час судового розгляду , 18.07.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до аналізу норм якого кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна настає у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення перевищує 2 неоподаткованих мінімуми доходів громадян, що станом на 24.04.2019 та 11.10.2019 року складало 1921 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання прокурора.

Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 приблизно о 08 годині 10 хвилин, перебуваючи у залі очікування №2 Центрального вокзалу ст.. Київ-Пасажирський, що розташований за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1 помітив раніше невідомого йому чоловіка ОСОБА_5 , який спав на сидіннях та тримав у руках мобільний телефон. В цей момент у ОСОБА_3 виник умисел на таємне заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, заволодіння чужим майном (крадіжка), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та мети, ОСОБА_3 , підсів з лівої сторони до потерпілого ОСОБА_5 та таємно, повторно, дістав лівою рукою з руки потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон марки "Lenovo P780", IMEI: НОМЕР_1 , вартість якого становить 1000 гривень, всередині якого знаходилась сім-карта мобільного оператора «Vodafone», вартість якої становить 75 гривень, НОМЕР_2 , який знаходився в резиновому чохлі коричневого кольору, вартість якого становить 200 гривень, в подальшому викрадений телефон ОСОБА_3 поклав до лівої передньої кишені куртки в яку був одягнений та зник з місця вчинення злочину, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд. У результаті злочинних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди у розмірі 1275 гривень. Також Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , раніше було повідомлено про підозру у вчиненні корисливого злочину проти власності, а саме: за ч.1 ст.185 КК України, обвинувальний акт 27.07.2018 відносно останнього скеровано до Солом?янського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

24.04.2019 приблизно о 00:20 год., ОСОБА_3 перебуваючи в залі N?3 вокзального комплексу ст. «Київ-Пасажирський» розташованому за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, помітив раніше невідомого йому чоловіка, яким в подальшому виявився гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на лавці біля входу до залу N?3, при цьому біля нього на підлозі були дві його дорожні сумки. ОСОБА_3 сів біля вказаного чоловіка на лавку.

Саме тоді у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна з метою матеріального збагачення за рахунок майна ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи таємно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, дочекавшись поки ОСОБА_7 засне ОСОБА_3 непомітно для останнього взяв з підлоги сумку чорного кольору, яка належить ОСОБА_7 , в якій в той момент знаходились грошові кошти в сумі 200 грн. та 26 рублів, що станом на 24.04.2019 згідно курсу НБУ становить 10,88 грн., мобільний телефон марки ТМ Nokia IMEI НОМЕР_3 , вартістю приблизно 250 грн., посвідчення водія та паспорт громадянина Азербайджану, видані на ім?я останнього.

Таємно викравши майно ОСОБА_7 , ОСОБА_3 вийшов з приміщення залу N?3 та направився на зупинку громадського транспорту, яка розташований», за адресою: м. Київ, п. Вокзальна, 1, утримуючи викрадене при собі. Вказаними діями ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 460,88 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні під час судового розгляду не заявлено.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно із ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 8 ст. 284 КПК України слідує, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ч. 1 ст. 5 КК України, згідно якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Так, 09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та визначено граничну вартість викраденого чужого майна, яка може підпадати під кваліфікацію дій особи за відповідною частиною статті 51 КУпАП.

Тобто, з 09.08.2024 змінився «розмір крадіжки», який визначає кримінальну відповідальність за такі дії (станом на день вчинення кримінального правопорушення 24.04.2019 та 11.10.2019 року для кримінальної відповідальності вартість викраденого майна мала перевищувати 1921 грн. 00 коп.).

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 інкримінується вчинення крадіжки майна 24.04.2019 (вартість викраденого 460,88 грн) та 11.10.2019 (вартість викраденого 1275 грн) без урахування ПДВ, тобто встановлена досудовим розслідуванням заподіяна шкода обвинуваченим не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів громадян.

У зв`язку із чим, інкриміноване особі у межах кримінального провадження викрадення чужого майна (крадіжка) на суму до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виходячи із того розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння, законодавцем віднесено до адміністративних правопорушень, що посягають на власність, та такі діяння не є кримінально караними відповідно до диспозицій частин статті 185 КК України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, -

УХВАЛИВ:

Закрити об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008484 від 25.07.2018 року та №0004136 від 24.04.2019 року в зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Копію ухвали суду надіслати до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1