Вирок

Іменем України

21.05.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2025 року за №0000009, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого, звільненого 06.06.2023 року з місць позбавлення волі по відбуттю покарання, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2024 року у справі №465/4687/24 ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік з покладенням таких обмежень та зобов`язань:

1. Заборона виходити з дому з 22:00 год. до 06:00 год. і в цей час знаходитись в квартирі АДРЕСА_2 .

2. Заборона виїзду за межі міста Львова по особистих справах без дозволу поліції.

3. Заборона відвідувати місця, в яких продається спиртне на розлив (кафе, бари, ресторани, та інші місця пов`язані з продажем спиртних напоїв на розлив).

4. З`являтись на реєстрацію у ЛРУП №2 ГУНП у Львівський області 2 (два) рази на місяць.

Однак, ОСОБА_4 , будучи 25.06.2024 року ознайомленим з ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2024 року у справі №465/4687/24, якою щодо нього встановлено адміністративний нагляд, реалізовуючи свій умисел, спрямований на ухилення від адміністративного нагляду, розуміючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, порушив вимоги, встановлені п.«в» ч.1 ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», самовільно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, в період часу з 12.12.2024 року до 04.01.2025 року залишив місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом цього часу проживав за адресою: АДРЕСА_3 , про що не повідомив працівників Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто кримінальний проступок, передбачений ст.395 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті по суті пред`явленого йому обвинувачення, та пояснив, що в кінці 2024 року дійсно залишив своє місце проживання по АДРЕСА_1 , за яким до нього застосовано адміністративний нагляд, у зв`язку з тим, що він зловживає алкогольними напоями і часто не повертається додому. У той період змінив місце проживання на наступну адресу: АДРЕСА_3 , про що дільничного інспектора поліції не повідомляв. Усвідомлює, що вчинив неправильно, у вчиненому кається та просить його суворо не карати.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на його особу.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 самовільного залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального проступку: умисну форму вини, мотив і мету, зокрема, небажання обвинуваченого, щоб його в межах встановленого судом адміністративного нагляду контролювали працівники поліції, спосіб вчинення, зокрема переховування обвинуваченого від адміністративного нагляду в знайомих поза місцем свого проживання, його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, зловживає алкогольними напоями, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, водночас з лютого 2018 року перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю», негативно характеризується за місцем проживання та щодо якого згідно характеристики ЛКП «Вулецьке» неодноразово надходять скарги від сусідів на його поведінку.

Тому з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді обмеження волі. Водночас повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини (щире каяття) дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ст.395 КК України для даного виду покарання. При цьому, обрана судом міра покарання здатна сприяти досягненню завдань покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 та виконувати функції як спеціальної, так і загальної превенції.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати та речові докази.

Підстав для застосування приписів ст.174 КПК України немає.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1