УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , із застосуванням відеоконференції з прокурором ОСОБА_3 , захисником ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ясенівський Антрацитівського району Луганської області, громадянина України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001131 від 06.12.2024,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст.193 КПК України, відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001131 від 06.12.2024.

Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що ГСУ СБ України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001131 від 06.12.2024 за підозрою за підозрами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що з 20.02.2014 по теперішній час продовжується збройна агресія російської федерації проти України.

При цьому, з 24.02.2022 по теперішній час триває широкомасштабне збройне вторгнення зс рф на територію України, яке не приховується вищим військово-політичним керівництвом рф та встановлене рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 Наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф) та ін.)».

Спостерігаючи масштабну світову підтримку України та засудження лідерами і політичними діячами світових держав, а також відомими, у тому числі, на весь світ науковцями, акторами, співаками, музикантами, спортсменами, письменниками, інфлюенсерами, ведучими, бізнесменами та іншими публічними особами, агресії російської федерації стосовно України, представники влади та зс рф, серед яких начальник генерального штабу зс рф ОСОБА_24 , міністр оборони рф ОСОБА_25 , директор федеральної служби військ національної гвардії російської федерації - головнокомандувач військами національної гвардії російської федерації ОСОБА_26 та інші, посилили залучення до своєї злочинної діяльності публічних осіб, релігійних діячів та інших представників культурного осередку російської федерації, на яких покладався обов`язок підтримати дії керівництва рф, виправдати їх, створити у громадян росії та інших країн хибне уявлення про дійсний стан справ та переконати їх у законності дій керівництва рф, а також, що це вимушений захід, направлений на захист росіян та мешканців тимчасово окупованих територій України.

Наслідками сприяння з боку культурних і релігійних діячів рф збройній агресії рф стосовно України стало широкомасштабне збройне вторгнення рф в Україну, яке очікувано призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків у виді тимчасової окупації рф території України та знищення будівель, майна та інфраструктури, чим завдано значну матеріальну шкоду.

Наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, окупації частини її території, здійснення підривної діяльності, в тому числі шляхом вторгнення підрозділів зс рф на територію України, захоплення державних установ, організацій та військових частин, банківських установ, підприємств транспорту та іншої критичної інфраструктури, окупації частини території України з 24 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_17 .

Правовий статус російської православної церкви як юридичної особи закріплено в Цивільному статуті російської православної церкви, схваленого Священним Синодом 31.01.1991, затвердженого Патріархом Московським і всієї Русі 24.02.1991, зареєстрованого Міністерством юстиції РРФСР 31.01.1991, зі змінами та доповненнями, внесеними ухвалою Священного Синоду російської Православної Церкви від 06.10.1998, зареєстрованими у Міністерстві юстиції російської федерації 20.11.1998 (Цивільний статут).

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 Цивільного статуту Російська православна церква ( Московський Патріархат , РПЦ) - самокерована (автокефальна) централізована православна релігійна організація, що об`єднує релігійні організації РПЦ, з метою спільного здійснення права на свободу сповідання та поширення православної християнської віри, а також піклування про релігійно-моральну освіту суспільства, яку визнають інші автокефальні православні церкви.

РПЦ є юридичною особою і має права та обов`язки відповідно до законодавства російської федерації, з дотриманням канонічних правил та внутрішніх установлень РПЦ.

На території інших держав РПЦ діє відповідно до законодавства цих держав.

Своє управління та регулювання внутрішньоцерковної діяльності РПЦ здійснює на основі Канонічного Статуту про управління РПЦ.

Статут релігійної організації РПЦ (Канонічний статут), прийнятий на Архієрейському Соборі (орган управління РПЦ) у 2000 році із внесенням подальших поправок у 2008, 2011, 2013, 2017 роках (Статут).

Згідно п. 3 глави І Статуту юрисдикція РПЦ розповсюджуються на осіб православного сповідання, які проживають на канонічній території РПЦ: в російській федерації, Україні, Республіці Білорусь, Республіці Молдова, Азербайджанській Республіці, Республіці Казахстан, Китайській Народній Республіці, Киргизькій Республіці, Латвійській Республіці, Литовській Республіці, Республіці Таджикистан, Туркменістані, Республіці Узбекистан, Естонській Республіці, Японії, а також на православних, що добровільно входять до неї, які проживають в інших країнах.

Органами управління РПЦ є «Помісний собор», «Архієрейський Собор», «Священний Синод» очолює «Патріарх Московський і всієї Русі» (п. 6 глави ІІ, п. 7 глави ІІІ, п. 1 глави V Статуту).

Відповідно до п. п. 1, 4, 6 глави ІV Статуту Предстоятель російської православної церкви носить титул: «Святійший Патріарх Московський і всієї Русі» (Патріарх). Патріарх має піклування про внутрішній і зовнішній добробут РПЦ і керує нею спільно зі Священним Синодом , будучи його головою. Патріарх разом зі Священним Синодом скликає Архієрейські Собори, у виняткових випадках - Помісні Собори, і головує на них.

Відповідно до глави п. 1 глави V Статуту РПЦ від 2000 року, Священний Синод, очолюваний Патріархом Московським і всієї Русі є органом управління РПЦ в період між Архієрейськими Соборами.

Пунктом 2 глави V Статуту РПЦ визначено, що Священний Синод відповідальний перед Архієрейським Собором і через Патріархом Московським і всієї Русі надає йому звіт про свою діяльність у міжсоборний період.

Згідно п. 3 глави V Статуту РПЦ, Священний Синод складається з голови - Патріарха Московського і всієї Русі, дев`яти постійних та п`яти тимчасових членів - єпархіальних архієреїв.

Пунктом 4 глави V Статуту РПЦ визначено, що постійними членами Священного Синоду є: по кафедрі - митрополит Київський і всієї України, митрополит Санкт-Петербурзький та Ладожський, митрополит Крутицький та Коломенський, митрополит Мінський та Слуцький, Патріарший Екзарх всієї Білорусі, митрополит Кишенівський та всієї Молдови, митрополит Астанайський і Казахстанський, голова Митрополичого округу в Республіці Казахстан, митрополит Ташкентський та Узбекистанський, голова Середньоазійського митрополичого округу; за посадою - голова Відділу зовнішніх церковних зв`язків та керуючий справами Московської Патріархії.

Згідно пункту 5 глави V Статуту РПЦ, тимчасові члени Священного Синоду викликаються для присутності на одній сесії за старшинством архієрейської хіротонії, по одному із кожної групи, на які розподіляються єпархії. Виклик єпископа до Священого Синоду не може здійснюватися до спливу дворічного строку його керівництва єпархією.

Пунктом 8 глави V Статуту РПЦ визначено, що участь постійних та тимчасових членів Священного Синоду в його засіданнях є їх канонічним обов`язком. Відсутні без поважних причин члени Синоду підлягають братерському напоумленню.

Відповідно до п. 25 Статуту РПЦ, до обов`язків Священного Синоду належить: 1) піклування про неушкоджене зберігання та тлумачення православної віри, норм християнської моральності та благочестя; 2) служіння внутрішньої єдності Російської Православної Церкви; 3) підтримка єдності з іншими Православними Церквами; 4) організація внутрішньої та зовнішньої діяльності Церкви та вирішення питань загальноцерковного значення, що виникають у зв`язку з цим; 5) тлумачення канонічних постанов та вирішення труднощів, пов`язаних з їх застосуванням; 6) регулювання богослужбових питань; 7) видання дисциплінарних постанов, що стосуються кліру, чернечих та церковних працівників; 8) оцінка найважливіших подій у сфері міжцерковних, міжконфесійних та міжрелігійних відносин; 9) підтримка міжконфесійних та міжрелігійних зв`язків як на канонічній території Московського Патріархату, так і за його межами; 10) координація дій усієї повноти Російської Православної Церкви у її зусиллях щодо досягнення миру та справедливості; висловлення пастирської стурбованості суспільними проблемами; 11) звернення зі спеціальними посланнями до всіх дітей Руської Православної Церкви; 12) підтримання належних відносин між Церквою та державою відповідно до цього Статуту та чинного законодавства; 13) схвалення статутів Самоврядних Церков, Екзархатів та Митрополичих округів; 14) прийняття цивільних статутів Російської Православної Церкви та її канонічних підрозділів, а також внесення до них змін та доповнень; 15) розгляд журналів Синодів Екзархатів, Митрополичих округів; 16) вирішення питань, пов`язаних із заснуванням чи скасуванням підзвітних Священному Синоду канонічних підрозділів Російської Православної Церкви з подальшим затвердженням на Архієрейському Соборі; 17) встановлення порядку володіння, користування та розпорядження будівлями та майном Російської Православної Церкви; 18) затвердження ухвал вищого загальноцерковного суду у випадках, передбачених Положенням про церковний суд; 19) канонізація місцевошанованих святих та винесення питання про їхнє загальноцерковне прославлення на розгляд Архієрейського Собору.

Згідно п. 26 Статуту РПЦ, Священний Синод: обирає, призначає, у виняткових випадках переміщає архієреїв та звільняє їх на спокій; викликає архієреїв для присутності у Священному Синоді; у разі потреби, за поданням Патріарха Московського і всієї Русі, розглядає звіти архієреїв про стан єпархій і виносить за ними постанови; інспектує через своїх членів діяльність архієреїв щоразу, коли вважатиме це за потрібне; визначає утримання архієреєв.

Пунктом 10 Статуту РПЦ визначено, що засідання Священного Синоду скликаються Патріархом Московським і всієї Русі. У разі смерті Патріарха не пізніше ніж на третій день Патріарший Намісник - митрополит Крутицький і Коломенський - скликає засідання Священного Синоду для обрання Місцеблюстителя.

Згідно п. 12 Статуту РПЦ, Священний Синод працює на підставі порядку денного, який подається головою та схвалюється Священним Синодом на початку першого засідання. Запитання, які потребують попереднього вивчення, голова завчасно направляє членам Священного Синоду. Члени Священного Синоду можуть вносити пропозиції щодо порядку денного та порушувати питання з попереднім повідомленням про це голові.

Пунктом 13 Статуту РПЦ визначено, що голова керує засіданнями відповідно до ухваленого регламенту.

Відповідно до п.п. 16-18 Статуту РПЦ, справи у Священному Синоді вирішуються спільною згодою всіх членів, що беруть участь у засіданні, або більшістю голосів. За рівності голосів вирішальне значення має голос голови. Ніхто з присутніх у Священному Синоді не може утримуватись від участі у голосуванні. Кожен із членів Священного Синоду у разі незгоди з прийнятим рішенням може подати окрему думку, яку має заявити на тому ж засіданні з викладом своїх підстав та подати у письмовій формі не пізніше трьох днів з дня засідання.

24 серпня 2023 року в Патріаршій та Синодальній резиденції у Даниловому монастирі за адресою: рф, м. москва, вул. Даниловський Вал,

буд. 22, на засіданні Священного Синоду РПЦ під головуванням ОСОБА_33 , ОСОБА_9 - патріаршого намісника Московської митрополії митрополита Крутицького та Коломенського Павла ; ОСОБА_8 - голови відділу зовнішніх церковних зв`язків РПЦ митрополита ОСОБА_61; ОСОБА_10 - керуючого справами Московської Патріархії митрополита ОСОБА_62; ОСОБА_7 - голови Санкт-Петербурзької митрополії митрополита Санкт-Петербурзького та Ладозького ОСОБА_63; ОСОБА_35 - голови Білоруської православної церкви, патріаршого екзарха всієї Білорусі ОСОБА_64 ; ОСОБА_37 - предстоятеля Православної церкви Молдови, митрополита Кишинівського та всієї Молдови ОСОБА_65 ; ОСОБА_39 - голови Митрополичого округу в Республіці Казахстан, митрополита Астанайського та Казахстанського ОСОБА_66 ; ОСОБА_41 - голови Середньоазіатського митрополичого округу, митрополита Ташкентського та Узбекистанського ОСОБА_67, а також тимчасових членів Священного Синоду РПЦ: ОСОБА_68 митрополита Новгородського та Староросійського ОСОБА_69 ; ОСОБА_17 - митрополит Липецький та Задонський ОСОБА_70 ; ОСОБА_15 - митрополита Казанського та Татарстанського; ОСОБА_44 - митрополита Сінгапурського та Південно-Східно-Азійського ОСОБА_72; ОСОБА_16 - єпископа Північнобайкальського та Сосново-Озерського ОСОБА_71 обрано нових тимчасових членів Священного Синоду для участі у зимовій сесії (вересень-лютий) 2023-2024 років, а саме: ОСОБА_6 - архієпископа Ровеньківського та Свердловського ОСОБА_77; ОСОБА_13 - архієпископа Анадирського та Чукотського ОСОБА_76; ОСОБА_11 - єпископа Кінешемського та Палехського ОСОБА_73 ; ОСОБА_47 - єпископа Бішкецького та Киргизтанського ОСОБА_75 ; ОСОБА_12 - єпископа Північноморського та Умбського ОСОБА_74.

У подальшому, на засіданні Священного Синоду РПЦ, який проходив в Патріаршій та ОСОБА_49 резиденції в Даниловому монастирі по

вул. Данилівський Вал, 22, м. москви, російської федерації під головуванням ОСОБА_33 , за участю постійних членів: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та тимчасових членів: ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , 27.12.2023, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ухвалено рішення про виокремлення зі складу Херсонської єпархії УПЦ парафій на території Олешківського, Каланчакського, Скадовського, Голопристанського, Чаплинського районів та їх об`єднання в «Скадовську єпархію РПЦ», а також доручення керівництва «Скадовською єпархією РПЦ» керуючому Джанкойською єпархією єпископу ОСОБА_54 ( ОСОБА_55 ).

Вказане рішення Священого Синоду РПЦ опубліковане в журналі № 120 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2та має наступний зміст: «… утворити в адміністративних кордонах лівобережних районів Херсонської області: Олешківського, Голопристанського, Каланчакського, Скадовського, Чаплинського - Скадовську єпархію з кафедральним центром в місті Скадовськ, виділивши її зі складу Херсонської єпархії. Доручити тимчасове управління Скадовською єпархією Преосвященному єпископу Джанкойському та Раздольненському Алексію.».

Зважаючи на викладене, тимчасовий член Священного Синоду РПЦ

ОСОБА_6 , усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_56 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з метою пособництва вищому військово-політичному керівництву рф та зс рф, забезпечив прийняття відповідних управлінських рішень щодо безпосереднього канонічного та адміністративного підпорядкування єпархій Української Православної Церкви, з метою здійснення інформаційно-пропагандистського впливу на вірян на тимчасово окупованій території України, виправдання окупації частини території України, тим самим усунув перешкоди та надав засоби на вчинення умисних дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до інших тяжких наслідків у вигляді порушення державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України.

18.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України.

Повний текст повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик в статусі підозрюваного 18.04.2025 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, 18.04.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6

та повістки про його виклик в статусі підозрюваного опубліковано в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», випуск № 80 (8005) від 18.04.2025.

18.04.2025 органом досудового розслідування здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 до слідчого на 21 год. 00 хв. 22.04.2025, 23.04.2025, 24.04.2025.

Повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 18.04.2025 розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик» та опубліковані у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 80 (8005) від 18.04.2025.

Однак, підозрюваний ОСОБА_6 у визначений час та дати до слідчого не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив і, як наслідок, місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 не відоме.

Відповідно до відповіді на доручення, отриманої від ДЗНД СБ України №5/3/3-5981 від 17.04.2025 громадянин ОСОБА_6 станом на 17.04.2025 зареєстрований та постійно проживає на тимчасово окупованій території України.

25.04.2025, з урахуванням того, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на території держави-агресора й не з`являється без поважних причин на виклики слідчого, будучи при цьому належним чином повідомленим про такі виклики, у відповідності до вимог ст. 281 КПК України ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Отже, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій територій України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, враховуючи, суспільно небезпечний характер вищевказаного кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких та покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання судом останнього винуватим, є всі підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити або сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання із зазначених у ньому підстав, просив задовольнити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що не мав зв`язку з підозрюваним ОСОБА_6 , а тому не міг узгодити правову позицію захисту.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ГСУ СБ України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001131 від 06.12.2024 за підозрою за підозрами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України.

18.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у пособництві у вчиненні умисних дій з метою змін меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до настання інших тяжких наслідків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 КК України.

18.04.2025 повідомлення про підозру, з повістками про виклик до ГСУ СБ України на 22.04.2025, 23.04.2025, 24.04.2025 в статусі підозрюваного опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме щоденному виданні центральних органів виконавчої влади України - газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», випуск № 80 (8005) від 18.04.2025, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Підозрюваний ОСОБА_6 на виклики у визначені час та дати до слідчого не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Відповідно до відповіді на доручення, отриманої від ДЗНД СБ України №5/3/3-5981 від 17.04.2025 ОСОБА_6 станом на 17.04.2025 зареєстрований та постійно проживає на тимчасово окупованій території України.

25.04.2025 у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_6 постановою слідчого оголошено у державний та міжнародний розшук, організацію якого доручено оперативним співробітникам Управління «Н» ДЗНД СБ України.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 та причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 110 КК України, підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, а саме: даними повідомленням оперативного підрозділу СБ України про виявлення ознак кримінального правопорушення № 5/3/3-4331 від 14.03.2024; даними протоколів огляду від 05.11.2024, 12.04.2025 та іншими матеріалами вказаного кримінального провадження.

Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення достатньою мірою для даної стадії кримінального провадження доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи наведене, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, слідчий суддя вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст.110 КК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення в КПК передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з ч.6 ст.193 КПК слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20 вказує, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч.6 ст.193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст.25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

При аналізі питання наявності зазначених слідчим та прокурором ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про їх наявність з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_6 , який ухиляється від явки до органу досудового розслідування, суду, оголошений у державний, міждержавний та міжнародний розшук, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.110 КК України, яке віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, отже існують ризики, що останній переховується від органів досудового розслідування та суду, може незаконними засобами впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, вчинити нові або продовжуватиме вчиняти кримінальне правопорушення.

Зазначені ризики є суттєвими, і як засвідчили обставини, якими обґрунтовується клопотання, їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.

Слідчий суддя звертає увагу, що в даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК). Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

При цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб - тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20.

Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст. 193 КПК України, містять достатньо обґрунтувань, які обумовлюють необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави для підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки останній оголошений у державний, міжнародний розшук, перебуває на тимчасово окупованій території України та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.110 КК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що ч.6 ст.193 КПК України передбачено, що після затримання особи на підставі ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої в порядку вказаної норми, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А:

Клопотання старшого слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, захисником, підозрюваним протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя