Справа № 464/2385/25
пр.№ 1-кп/464/404/25
У Х В А Л А

15 липня 2025 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 10.04.2025, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із вищою освітою, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 28.02.2025 Сихівським районним судом м.Львова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, покарання не відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

у провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315 від 10.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 подав клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів із раніше визначеним розміром застави 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, покликаючись на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, за наявності яких жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він потребує медичного втручання, яке в умовах тримання під вартою неможливо провести.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання піж вартою, просив визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 22.05.2025, відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.

Згідно із ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні доцільності продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, його вік, стан здоров`я та майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), у вчиненні якого він обвинувачується, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі може вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду та незаконно впливати на представника потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, відтак із врахуванням справжніх інтересів суспільства та конкретних обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, відтак строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів із раніше визначеним розміром застави, оскільки саме такий розмір, на думку суду, на даний час зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 .

Що стосується посилання обвинуваченого та його захисника на поганий стан здоров`я та відсутності належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору, то суд виходить з наступного.

Так, згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Пунктом «д» ст. 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 р. №2801-XII передбачено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, у тому числі, кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу із забезпеченням належного рівня захисту персональних даних, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я, а також доступ до необхідних лікарських засобів та медичних виробів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 р. №3352-XII медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Гарантоване зазначеними нормами законодавства право осіб, узятих під варту, на охорону здоров`я та належну медичну допомогу реалізується, зокрема, в Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. за № 212/20525 (далі Порядок).

Згідно п. 2.7 вказаного Порядку якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Однак, захисником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 не надано доказів про те, що обвинуваченому не надається медична допомога в умовах СІЗО, не забезпечується право на медичну допомогу та за станом свого здоров`я обвинувачений не може перебувати під вартою.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що чинним законодавством гарантована та передбачена можливість надання особам, що перебувають під вартою, належної медичної допомоги та стаціонарного лікування в спеціалізованих закладах МОЗ з орієнтовного переліку, де керівництвом СІЗО забезпечується цілодобова охорона особи, узятої під варту.

Керуючись ст. ст. 183, 331, 372 КПК України,

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на шістдесят днів, а саме до 12 вересня 2025 року включно, із раніше визначеним розміром застави - 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн.

У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_3 покласти наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі м.Львова без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, - 2 місяці.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_6