Справа № 592/6102/25
Провадження № 1-кс/592/4459/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_4 від участі у справі № 592/6102/25, провадження № 1-кс/592/2756/25,

установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою розглядається.

01.07.2025 під час розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову від 30.09.2023 слідчого СВ Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_5 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 09.06.2016 ОСОБА_3 подав усну заяву про відвід слідчому судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_4 .

Згідно Журналу судового засідання від 01.07.2025 заява ОСОБА_3 мотивована тим, що «слідча суддя не набрала статусу судді і повноважень, порушила порядок розгляду скарги, взагалі не є суддею, її рішення будуть недопустимі та він не буде приймати участь у судовому засіданні».

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_3 та особа, якій заявлено відвід слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_4 у судове засіданні не з`явилися, клопотань та заяв не надійшло. Суддею з урахуванням положень ст. 81 КПК України, визнано можливим проводити розгляд заяви про відвід за відсутності зазначених осіб.

Встановлені суддею обставини. Мотиви, з яких суддя виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Суддя, вивчивши заяву про відвід, матеріали скарги дійшов такого висновку.

Суддею встановлено, що 17.04.2025 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою постанову від 30.09.2023 слідчого СВ Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_5 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 09.06.2016 та її скасування.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_4 від 17.04.2025 відкрито провадження з розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову від 30.09.2023 слідчого СВ Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_5 у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 09.06.2016 та її скасування; призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні; витребувано у Сумського РУП ГУ НП в Сумській області матеріали кримінального провадження № 0000076 від 09.06.2016.

21.04.2025 під час проведення судового засідання за скаргою скаржника ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 30.09.2023 про закриття кримінального провадження №0000076 від 09.06.2016 слідчим суддею повідомлено учасникам провадження, що матеріали кримінального провадження до суду не надійшли у зв`язку з чим ухвалено відкласти розгляд скарги та повторно витребувати матеріали кримінального провадження, про що секретарем зроблено запис у журналі судового засідання.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, скаржник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2025, якою відкладено розгляд скарги та повторно витребувано матеріали кримінального провадження, які не надійшли до суду.

У поданій апеляційній скарзі апелянт просив зокрема й скасувати протокольну ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2025 щодо незаконного призначення судового засідання за спливом строків на розгляд скарги прийняту за межами наданих повноважень з умисним невиконанням ч. 2 ст. 306 КПК України.

Ухвалою від 05.06.2025 судді Полтавського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.04.2025.

17.06.2025 ухвалою Верховного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05.06.2025 про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність судді гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» та інші) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У відповідності до ст. 15 Кодексу Суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради Європейських судів про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися, як такі, що впливають на спроможність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від любого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір`я до незалежної судової влади буде підірвано.

У судовій практиці використовується презумпція особистої безсторонності суду, яка передбачає такий стан, допоки не надано доказів протилежного (зокрема, ухвала ВС від 15 липня 2019 р. у справі № 9901/116/19. У п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) Суд зазначив, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення ЄСПЛ у справі «Kyprianou v. Cyprus», заява № 73797/01, п. 119). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію може надати вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення ЄСПЛ у справі «Pullar v. the United Kingdom», заява № 22399/93, п. 32).

Також, в пунктах 49-53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 р., пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. United Kingdom), від 10.06.1996 р., п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07.08.1996 р., п. 58).

Відповідно слідчий суддя ОСОБА_4 не заявляла собі самовідвід у розгляді скарги ОСОБА_3 у даному судовому провадженні з будь-яких підстав, також відсутня її згода з мотивами, викладеними у заяві про її відвід, як слідчому судді.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 80 КПК України, особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, може бути заявлений відвід слідчому судді, судді за наявності підстав, передбачених ст. ст. 75-79 КПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивований.

Підстави для відводу судді (слідчого судді) визначені статтями 75, 76 КПК України.

Зокрема, ст. 75 КПК: слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

2. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно ст. 76 КПК:

1. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

2. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

3. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

4. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

При цьому слід зазначити, що вирішуючи заяву про відвід суддя не може надавати оцінку процесуальним діями та рішенням слідчого судді під час розгляду конкретної справи.

Заява про відвід обґрунтована положеннями пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України, яким передбачено, що слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Визначене в п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

В своїй усній заяві ОСОБА_3 не навів таких фактичних обставин, щоб вони могли бути підставою для відводу слідчого судді у справі з зазначених підстав.

Практика Європейського Суду з прав людини ґрунтується на принципі презумпції неупередженості судді, тобто існує презумпція, що суддя неупереджений, доки не буде доведено зворотне (справа Хаушальс проти Данії (1989), рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10.12.2009, п.66, 67).

Незгода сторони із прийнятими суддею процесуальними рішеннями або діями слідчого судді не є підставою для недовіри останньому та не породжує ні потенційного, ані реального конфлікту інтересів щодо розгляду справи.

Заявником не доведено суду належними доказами, і в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження фактів, які б свідчили про ймовірну упередженість, особисту зацікавленість слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_4 , надання переваг в реалізації принципу змагальності сторін будь-кому із учасників процесу і унеможливлювали винесення нею об`єктивного рішення у справі.

З огляду на викладене, в даному випадку не встановлено обставин, які б викликали розумний, об`єктивно обґрунтований сумнів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 під час розгляду скарги ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже відвід слідчому судді може бути заявлено під час здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, тобто під час розгляду ним клопотань сторін кримінального провадження про застосування заходів забезпечення кримінального провадження та під час оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Факт того, що заявник внаслідок суб`єктивних міркувань сумнівається в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 , не свідчить про її упередженість, необ`єктивність і, як наслідок, не тягне за собою усунення слідчого судді від розгляду скарги.

Отже заява про відвід в межах її доводів задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суддя,

постановив:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_4 від участі у справі № 592/6102/25, провадження № 1-кс/592/2756/25 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1