Справа № 276/1301/25
Провадження по справі 1-кс/276/229/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року селище Хорошів

Слідчий суддя Хорошівського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Хорошівського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ Відділення поліції №3 ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000154 від 27.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бориси Глобинського району Полтавської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Слідчий слідчого відділу відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області за погодженням з прокурором Коростишівської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді Хорошівського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 26.07.2025 близько 20 год. 00 хв. у ОСОБА_5 , який перебував на автодорозі між населеними пунктами Кропивенка та Рижани Хорошівської територіальної громади Житомирського району Житомирської області, та який зустрів в указаному місці ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи, з використанням своїх геніталій стосовно останньої.

У вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на проїжджій частині автодороги між населеними пунктами Кропивенка та Рижани Хорошівської територіальної громади Житомирського району Житомирської області, використовуючи фізичне насильство, що виразилося у застосуванні сили до ОСОБА_7 , спричиненні їй тілесних ушкоджень та подоланні її волі до спротиву, без добровільної згоди останньої, затягнув її до лісосмуги.

Надалі, ОСОБА_5 , використовуючи фізичний примус, тиск та погрози, подолав супротив ОСОБА_7 , вчинив дії сексуального характеру, що полягали у введенні свого статевого члена у піхву, анальний отвір та ротову порожнину потерпілої, внаслідок чого зґвалтував її, чим порушив статеву свободу та недоторканість ОСОБА_7 .

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

В клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Мотивуючи наявність ризику того, що ОСОБА_5 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду та вчинятиме інші кримінальні правопорушення, слідчий вказує, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, ОСОБА_5 в період з 2011 по 2024 притягувався до кримінальної відповідальності одинадцять разів, не одружений, немає міцних соціальних зв`язків, немає постійного місця проживання, офіційно ніде не працює.

Крім того, слідчий зазначає, що підозрюваний матиме реальну можливість впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом або підкупом, для зміни останнім показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний вже застосовував фізичну силу до потерпілої для подолання її опору.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, з підстав зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що вину у пред`явленій підозрі не визнає, зокрема, заперечив факт застосування насильства до потерпілої для вступу з нею у статеві відносини, зазначив, що працює не офіційно на каменеобробні та прибдав житло у с. Рижани, проте документів ще немає, так як їх не оформив, просив суд застосувати до нього домашній арешт за місцем проживання у будинку в с. Рижани Житомирського району.

Захисник підозрюваного також просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, зазначив, що прокурором не недано доказів існування зазначених слідчим ризиків, у тому числі ризику переховування, оскільки ОСОБА_5 затримали в лікарні, а також ризик впливу на потерпілу, оскільки вони раніше не знайомі та проживають у різних населених пунктах. Захисник також зазначив, що відсутні докази, які б свідчили про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (ст. 178 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №3 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0000154 від 27.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України.

У ході розслідування 27.07.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Так як положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа можливо вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування обґрунтована підозра не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Факт можливої причетності ОСОБА_5 до злочину, вчинення якого йому інкримінуються, підтверджується сукупністю доданих до клопотання доказів, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема: протоколом огляду місця події (місця вчинення кримінального правопорушення) від 26.07.2025; протоколом затримання ОСОБА_5 від 27.07.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 28.07.2025; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 27.07.2025; протоколом впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_8 та іншими письмовими доказами.

Однак, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Дослідження вказаних доказів дає підстави вважати, що висновки органу досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, який йому інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими. Виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин, та вказане може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

При вирішення питання про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Бессієв проти Молдови вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що прокурором доведені ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Існування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду пов`язане, у першу чергу, із можливістю призначення підозрюваному за інкримінований йому злочин покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років та відсутністю міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, зокрема відсутності утриманців, постійного місця роботи, неодноразового притягнення його до кримінальної відповідальності, а також наявність зареєстрованого місця проживання у іншій області, за яким він фактично не проживав. Отже, гіпотетична імовірність постановлення суворого вироку разом з іншими обставинами, що характеризують особу підозрюваного, може мати значення та може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є вчинене підозрюваним посягання на статеву недоторканість особи, а відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності цього ризику слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто, ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом.

Окрім того, слідчий суддя також приймає до уваги, що з урахуванням характеру інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства, підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілу, які є безпосередніми очевидцями подій, у тому числі шляхом застосування фізичного насильства або погрози його застосування, шантажем, психічним впливом для зміни останніми показів, які є джерелом доказів в кримінальному провадженні.

Також, суд відповідно до статті 178 КПК України, враховує ту обставину, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, передбачених ст.ст. 122, 185, 186 КК України, у тому числі до реального позбавлення волі, вчиняв їх у період іспитового строку, останній раз засуджений 11.04.2023 Світловодським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки та будучи звільненим 09.10.2024 з місць позбавлення волі після відбування призначеного судом покарання, ОСОБА_5 маючи не погашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став та підозрюється у вчиненні нового умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, а тому вказане додатково свідчить про наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, а також можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про відсутність ризиків щодо переховування підозрюваного, оскільки як вбачається з допиту свідка ОСОБА_8 , після того як свідок на місці події виявив свою дружину та підозрюваного, то останній почав втікати, в зв`язку з чим йому довелося його наздоганяти, що свідчить про наявність такого ризику.

Щодо доводів захисника про відсутність доказів наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, слідчий суддя враховує, що слідчим 27.07.2025 призначено судово-медичну експертизу потерпілій ОСОБА_7 , проведення якої протягом двох днів є об`єктивно не можливим, а така обставина не спростовує встановленні слідчим суддею ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України слідчий суддя враховує також початкову стадію досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000154, розпочатого лише 27.07.2025, необхідність проведення першочергових слідчих дій по виявленню слідів злочину, суть та характер кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.152 Кримінального кодексу України, що відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Таким чином слідчий суддя вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж у вигляді тримання під вартою, на вказаній початковій стадії досудового розслідування не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , а також те, що злочин вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування строком на 60 діб з моменту затримання підозрюваного.

Керуючись ст.176 - 178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, а саме: до 23 годин 10 хвилин 24 вересня 2025 року без визначення розміру застави.

Рахувати строк тримання під вартою з моменту затримання, тобто з 23:10 години 26.07.2025 року.

Строк дії ухвали встановити до 24 вересня 2025 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14 год 00 хв. 01.08.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1