Справа № 466/8767/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/718/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2025 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кузнєцовськ (Вараш) Рівненської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому за ч. 4 ст. 187, ч. ст. 119 КК України, продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави,

з участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановила :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави, а саме: до 27 вересня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про визначення застави або обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

На думку апелянта, судом, як і стороною обвинувачення в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, не наведено належних і достатніх мотивів, чому застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд, покликаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не наводить конкретних фактів, що свідчили б про їх реальність.

Зауважує, що після певного строку утримання під вартою, сама тяжкість обвинувачення не є достатнім обґрунтуванням продовження арешту.

Вважає, що лише наявність факту розшуку в минулому не свідчить про наявність актуального ризику переховування, а також в силу того, що усі свідки допитані, а потерпілий помер відсутній ризик впливу на свідків чи потерпілого.

На думку апелянта, суд невиправдано ігнорує можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, зокрема чому цілодобовий домашній арешт або застава є неспроможними забезпечити мету провадження.

Покликається на те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад ч. 4 ст. 187 КК України, з причини відсутності реального насильства в момент заволодіння майном.

Зазначає, що оцінюючи усі обставини справи, зокрема, тяжкість можливого покарання, особу обвинуваченого, його вік, наявність у нього постійного місця проживання, до останнього можу бути застосований більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , який вважає рішення суду законним та обґрунтованим, та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

На розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває обвинувачльний акт у кримінальному провадженні №0003003 від 05.08.2018 року щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України.

У межах вищевказано кримінального провадження ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застав, який неодноразово продовжувався.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України, за які законом передбачене покарання лише у виді позбавлення волі; може впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадження іншим чином; може продовжувати протиправну діяльність, оскільки ОСОБА_6 неодноразово судимий.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, тобто в останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, немає постійного місця проживання.

Також враховано, що ОСОБА_6 перебував у розшуку, оскільки, ухилявся від органу досудового розслідування та порушив обов`язки, встановлені йому ухвалою слідчого судді при обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, крім цього ввів в оману орган досудового розслідування, вказавши анкетні дані особи, які ніякого відношення до останнього не мають, тобто він із прямим умислом усвідомлював вчинення своїх дій з метою ухилення від покарання, за яке передбачено позбавлення волі

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема і у вигляді домашнього арешту, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2025 року, якою продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: