печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року

м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 09.01.2025,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене в ході огляду місця події - земельної ділянки розміром 2*2 метри, розміщеної поруч з проїжджою частиною за адресою АДРЕСА_1 , а саме предмети, схожі на грошові кошти в сумі 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США серії АВ09569585L та KF59801878A), які належать ОСОБА_4 та імітаційні засоби - купюр номіналом по 100 доларів США в кількості 98 штук серії КВ14859854М, які належать ДУ «ЦОП» Національної поліції України.

В обґрунтування клопотання вказано, що першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 09.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У ході розслідування встановлено, що в один із днів наприкінці грудня

2024 року громадянин ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Біла Церква, був зупинений для перевірки військово-облікових документів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатом перевірки, співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомили йому, що з 17.12.2024 він перебуває в розшуку військовозобов`язаних осіб у зв`язку з тим, що вчасно не оновив військо-облікові дані. Після цього, ОСОБА_4 вручили повістку для прибуття до РТЦК та СП для оновлення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії, за результатом якої, скоріш за все він буде мобілізований.

Через декілька днів після того, він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_5 , що проходить військову службу на посаді офіцера-психолога відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою консультації щодо своїх подальших дій з приводу отримання повістки та перебування у розшуку.

Після розмови з ОСОБА_4 ОСОБА_5 в один із днів наприкінці грудня 2024 року, за невстановлених обставин, звернувся до раніше знайомих невстановлених службових осіб Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, з приводу уточнення можливості призову ОСОБА_4 на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами Російської Федерації.

У свою чергу у невстановлених службових осіб Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від громадянина ОСОБА_4 за призов його на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами Російської Федерації.

Так, невстановлені службові особи Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, з метою конспірації своїх злочинних дій, побоюючись викриття правоохоронними органами, залучили до своєї протиправної діяльності в якості пособника ОСОБА_5 , який надав на це свою добровільну згоду. При цьому, пособницька роль ОСОБА_5 полягала в тому, що останній буде вести будь-які переговори з ОСОБА_4 від імені невстановлених службових осіб Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, про одержання ними від останнього неправомірної вигоди за призов його на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами Російської Федерації, та безпосереднього одержання та передачі їм такої неправомірної вигоди.

У подальшому, в один із днів, але не пізніше 09.01.2025, ОСОБА_5 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на сприяння в одержанні невстановленими службовими особами Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, неправомірної вигоди від ОСОБА_4 , достовірно розуміючи, що він підлягає мобілізації, повідомив йому про те, що він повинен надати невстановленими службовими особами Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, за його посередництва неправомірну вигоду за його призов на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами Російської Федерації.

У свою чергу, ОСОБА_4 , будучи обуреним такими протиправними діями невстановлених службових осіб Генерального штабу Збройних Сил України та ОСОБА_5 , 09.01.2025, з метою викриття їх злочинної діяльності, звернувся до правоохоронних органів та в подальшому діяв під їх контролем.

Так, 09.02.2025, близько 14 год 45 хв, ОСОБА_5 , зустрівся з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на сприяння в одержанні невстановленими службовими особами Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, неправомірної вигоди від ОСОБА_4 , достовірно розуміючи, що він підлягає мобілізації, повторно повідомив йому про те, що в разі надання ним неправомірної вигоди невстановленим службовим особам Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, за його посередництва, його, ОСОБА_4 буде призвано на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами Російської Федерації.

Після цього, 11.03.2025, близько 15 год 00 хв, ОСОБА_5 , зустрівся з ОСОБА_4 на автомобільній парковці за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно, з метою сприяння в одержанні неправомірної вигоди невстановленим службовим особам Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, одержав від ОСОБА_4 неправомірну вигоду в розмірі 10000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на вказану дату становить 412870,00 грн, за його призов на військову службу до однієї з військових частин забезпечення Збройних Сил України, особовий склад якої не приймає безпосередньої участі в бойових діях зі Збройними Силами Російської Федерації, для подальшої передачі невстановленим службовим особам Генерального штабу Збройних Сил України, які займають відповідальне становище, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

11.03.2025 слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 проведено огляд місця події, а саме земельної ділянки розміром 2*2 метри, розміщеної поруч з проїжджою частиною за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено предмети, схожі на грошові кошти в сумі 200 доларів США, а саме 2 купюри номіналом по 100 доларів США серії АВ09569585L та KF59801878A, а також імітаційні засоби купюр номіналом 100 доларів США в кількості 98 штук серії КВ14859854М.

Вилучені грошові кошти у сумі 200 дол. США, які належать ОСОБА_4 та імітаційні засоби купюр номіналом 100 дол. США у кількості 98 штук, які належать ДУ «ЦОП» Національної поліції України, 11.03.2025 передавались ОСОБА_4 в якості неправомірної вигоди ОСОБА_5 , тобто є предметом кримінального правопорушення.

Позиція сторін кримінального провадження

Прокурор подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримав у повному обсязі.

Від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_7 , в судове засідання не прибув, будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням положень ст. 26 КПК України слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді та вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені слідчим суддею

Першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 09.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

11.03.2025 ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

11.03.2025 слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 проведено огляд місця події, а саме земельної ділянки розміром 2*2 метри, розміщеної поруч з проїжджою частиною за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, бульв. Олександрійський, 66, в ході якого виявлено та вилучено предмети, схожі на грошові кошти в сумі 200 доларів США, а саме 2 купюри номіналом по 100 доларів США серії АВ09569585L та KF59801878A, а також імітаційні засоби купюр номіналом 100 доларів США в кількості 98 штук серії КВ14859854М.

Грошові кошти вули виявлені поруч з автомобілем, яким користувався ОСОБА_5 , який відмовився пояснити погодження цих грошей, що підтверджується протоколом огляду місця події від 11.03.2025.

Вилучені грошові кошти та імітаційні засоби 11.03.2025 передавались ОСОБА_4 як неправомірна вигода ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих грошових коштів від 11.03.2025.

Постановою слідчого від 11.03.2025 вказані вище предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000001 від 09.01.2025.

Клопотання про арешт майна надіслано до суду засобами поштового зв`язку 12.03.2025.

Мотиви слідчого судді

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08).

Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно, а саме кошти, відповідає ознакам речових доказів, оскільки використовувалось як предмет неправомірної вигоди, а тому підлягає арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 98, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000001 від 09.01.2025 на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме предмети, схожі на грошові кошти в сумі 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США серії АВ09569585L та KF59801878A), що належать ОСОБА_4 , та імітаційні засоби - купюр номіналом по 100 доларів США в кількості 98 штук серії КВ14859854М, що належать ДУ «ЦОП» Національної поліції України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1