ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селищі Восточний Серовського району Свердловської області російської федерації, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, несудимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 10 (десять) років, з конфіскацією всього майна, яке є власністю ОСОБА_8 .

На підставі ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання - «майор міліції».

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Обраний в порядку ч.6 ст.193 КПК України щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Вироком вирішення питання про арешт майна.

В С Т А Н О В И В

Верховною Радою України Радянської Соціалістичної Республіки схвалено 24.08.1991 «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

До системи адміністративно - територіального устрою України входять АР Крим, області, зокрема і Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали 31.05.1997 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської та інших областей відноситься до території України.

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ та відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження такою територією визначено Сєверодонецький район Луганської області.

Незважаючи на викладені вище обставини, 21.02.2022 російською федерацією визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, попередньо впроваджуючи в період 2013-2022 років, із застосуванням засобів масової інформації, ідеї єдиного російського народу та відсутності української нації, вчиняючи неоголошені та приховані вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організовуючи та підтримуючи терористичну діяльність, направлену на окупацію Донецької та Луганської областей та порушення територіальної цілісності України.

Надалі «президент» російської федерації оголосив 24.02.2022 про рішення розпочати так звану військову операцію в Україні.

Після цього, збройними силами російської федерації, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Запорізької, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, організували проведення псевдо-референдумів та прийняття незаконних, з огляду на норми міжнародних актів, рішень щодо включення окупованих територій Донецької, Запорізької, Луганської, Херсонської областей до складу суб`єктів російської федерації, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

З початку тимчасової окупації території Луганської області, представниками так званої «лнр», підконтрольними політичному керівництву держави-агресора рф, організовано та розпочато діяльність системи органів влади та їх структурних підрозділів, які, відповідно до чинного законодавства України, визнані незаконними.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2012 № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів України відносяться органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військові служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовані або правоохоронні функції.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російської федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 № 224 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 та викладено нову редакцію переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно зазначеного переліку вся територія Сєверодонецького району Луганської області, перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку рф та незаконного збройного формування, так званого «лнр».

Вiдповiдно до ст. 6 т.зв. «конституцiї луганської народної республiки»: «державна влада в «луганськiй народнiй республiцi» здiйснюються на основi розподiлу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади самостiйнi. Державну владу в луганськiй народнiй республiцi здiйснюють голова луганської народної республiки, народна рада луганської народної республiки - парламент луганської народної республiки, рада мiнiстрiв луганської народної республіки - уряд луганської народної республiки».

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Так, з метою функціонування незаконного правоохоронного органу, підриву авторитету української влади серед місцевого населення, підміни елементу примусу та контролю в особі правоохоронних органів України 09.03.2023 незаконно створений правоохоронний орган - «отдел министерства внутренних дел российской федерации «Кременской» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб російської федерації (далі за текстом - ЕГРЮЛ), до якого здійснюють набір співробітників серед місцевих мешканців Луганської області, в тому числі і серед колишніх (звільнених) працівників Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 1 закону т.зв. лнр «Про поліцію»: поліція луганської народної республіки є державним правоохоронним органом виконавчої влади, призначеним для захисту життя, здоров`я, прав і свобод громадян республіки, іноземних громадян, осіб без громадянства, для протидії злочинності та іншим протиправним діям, охорони громадського порядку, власності та для забезпечення громадської безпеки.

Відповідно до ст. 2 вищезазначеного закону основними завданнями поліції є:

- забезпечення особистої безпеки громадян, захист життя, здоров`я, честі, гідності, прав, свобод, інтересів та майна громадян від злочинних та інших протиправних посягань;

- профілактика, попередження та припинення злочинів та адміністративних правопорушень;

- виявлення та розкриття злочинів, здійснення попереднього розслідування у формі дізнання у кримінальних справах;

- провадження у справах про адміністративні правопорушення, виконання адміністративних покарань;

- охорона та забезпечення громадського порядку;

- забезпечення безпеки дорожнього руху;

- державний захист потерпілих, свідків та інших учасників кримінального судочинства, суддів, прокурорів, слідчих, посадових осіб правоохоронних та контролюючих органів, а також інших осіб, що захищаються;

- здійснення експертно-криміналістичної діяльності.

Так, ОСОБА_8 будучи, проросійськи налаштованою особою, яка за порушення дисципліни в 2014 році була звільнена з посади старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів, учинених іноземцями та відносно них управління карного розшуку ГУМВС України у Луганській області, приблизно у березні 2023 року більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена, перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Кремінна Кремінської міської громади Сєверодонецького району Луганської області, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора російської федерації та надав добровільну згоду на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, мовою оригіналу: «Отдел министерства внутренних дел российской федерации «Кременской», створеному на тимчасово окупованій території Кремінської міської громади Сєверодонецького району Луганської області.

Починаючи приблизно з березня 2023 року ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, добровільно та ініціативно зайняв посаду, мовою оригіналу «начальника ОМВД россии «Кременской», із місцем фактчиного розташування: Луганська область, м. Кремінна, площа Красна, буд. 6, при цьому розуміючи, що вказаний незаконний правоохоронний орган фактично узурпував виконання повноважень підрозділів Національної поліції України.

Відповідно до займаної ОСОБА_8 посади, останній наділений повноваженнями діяти від імені незаконно створеного правоохоронного органу, що функціонує в інтересах окупаційної влади за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території м. Кремінна Кремінської міської громади Сєверодонецького району Луганської області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Так, ОСОБА_8 , в порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, діючи умисно, підтримуючи діяльність окупаційної адміністрації держави-агресора на території Кремінської міської громади Сєверодонецького району Луганської області та реалізуючи її рішення, будучи мовою оригіналу «начальником ОМВД россии «Кременской» у незаконному правоохоронному органі мовою оригіналу «Отдел министерства внутренних дел российской федерации «Кременской», на виконання наданих йому владних повноважень у вказаному органі, забезпечував впровадження та реалізацію положень кримінального та адміністративного законодавства рф на тимчасово окупованій території Кремінської міської громади Сєверодонецького району Луганської області, шляхом застосування норм кримінального та адміністративного кодексів держави-агресора до осіб, які вчинили правопорушення виходячи із економічних і політичних реалій російського суспільства, чим порушував конституційні гарантії особи на справедливий і неупереджений суд на окупованій території України.

Обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Не погодившись із рішенням суду, захисник подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог посилається, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відомості зазначені в ньому, не підтверджуються дослідженими доказами. Судом не надано належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме щодо їх належності і допустимості. Крім того, апелянт вказує на відсутність даних щодо добровільності зайняття ОСОБА_8 посади. Свідки не надали ствердних показів з цього приводу теж.

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Обвинуваченого ОСОБА_8 належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням вимог ч. 8 ст. 135, ст. 323 КПК, зокрема шляхом публікацій повідомлень про виклик до суду в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Волинського апеляційного суду.

З урахуванням викладеного та вимог кримінального процесуального закону колегією суддів прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та належним чином викладені та обґрунтовані висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого, що свідчить про відповідність оскарженого вироку вимогам КПК України.

Судовий розгляд у межах цього кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 (in absentia), який показань суду не надавав, будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Разом з тим, свої висновки суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями допитаних свідків, зокрема свідок ОСОБА_9 суду показав, що в серпні 2024 року при зустрічі працівники поліції повідомили, що ОСОБА_8 займає посаду в ЛНР. При огляді Телеграм каналу він виявив публікацію про поліцію ЛНР, де в зеленому камуфляжному одязі був присутній ОСОБА_8 . Останній міг працювати за особистим бажанням, оскільки якби він не погодився, йому б не видали зброю. Особисто йому ОСОБА_8 не повідомляв про намір працювати в МВД ЛНР.

А також свідок ОСОБА_10 показав, що знає обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки разом навчалися, раніше спілкувалися, з 2009 по 2014 роки працювали разом в одному управлінні. Після 2014 року він виїхав, а ОСОБА_8 залишився в м.Луганськ. У 2015-2016 обвинувачений працював в Інституті внутрішніх справ, після 2024 року з різних джерел йому стало відомо, що ОСОБА_8 працював із збройним формуванням. На відеозаписі особисто бачив, як ОСОБА_8 у Старобільському МВД брав участь в нараді з представлення незаконних збройних формувань та поліції. Він не виглядав морально подавленим. Неодноразово бачив ОСОБА_8 у форменому одязі, згодом обвинувачений очолив Кременський відділ поліції. Вважає, що останній не зміг би зайняти таку посаду під примусом, і це був його свідомий вибір.

Підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, не встановлено, а їх показання повністю узгоджуються між собою та відповідають й іншим доказам у справі.

Крім того, висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, які знайшли ґрунтовну оцінку в судовому рішенні, зокрема дослідженим в судовому засіданні протоколами огляду, які був проведені та оформлені з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 223, 237 КПК України з використанням ПЕОМ: від 14.08.2024, встановлено, що в мережі Інтернет месенджера «Телеграм» каналу «МВД по Луганской народной республики», розміщена публікація від 07.03.2022 (мовою оригіналу) «Организована работа Старобельського городского отдела внутренних дел МВД ЛНР», де в кадрі відеоролика зображений ОСОБА_8 , який приймає участь у нараді незаконного формування т.зв. «мвд лнр», одягнутий у камуфльовану форму, яку використовують незаконні формування з розпізнавальними знаками розрізнення; від 15.08.2024, встановлено, що в мережі Інтернет месенджера «Телеграм» групи «Кремінна це Україна», розділу «Колаборанти Кремінської громади» міститься фото ОСОБА_8 з текстом (мовою оригіналу) «Во временно оккупированной Кременной представили начальника местной полиции. На эту должность был назначен ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В 2014 изменил присяге и перешел на сторону врага. Начиная с 22.02.2022 Ленюк принимал активное участие в оккупации населенных пунктов Станица- Луганская и Счастье»; від 17.05.2023, що на сайті «Предоставление сведений из ЕГРЮЛ/ЕГРИП в електронном виде», встановлено факт реєстрації «отдел министерства внутренних дел российской федерации «Кременской». У виписці зазначено, що датою реєстрації є 09.03.2023, у графі должность - «начальник», а у графі «Фамилии, имя, отчество» - ОСОБА_8 ; протоколом огляду інтернет сторінки від 12.06.2024, встановлено сторінку за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_3 яка містить відомості про такий званий «відділ міністерства внутрішніх справ російської федерації «Кремінський», дані про присвоєння коду юридичної особи, дату реєстрації - 09.03.2023, а також начальника - ОСОБА_8 ; від 15.08.2024, встановлено, що на інтернет-сторінці в соціальній мережі «VK» за посиланням https://vk.com/id78185688 обвинувачений ОСОБА_8 одягнутий на фотографіях в камуфляжну форму російського зразка, також міститься картинки з написом « С днем россии! Мы вежливо просили их не расширяться на Восток. Искренне ваш МИД», зображення з кулаком і георгіївськомою стрічкою, а також картинка «мы вам можем напомнить, кто выиграл 2-ю мировую!!!»; від 15.05.2023, встановлено, що оглянуто сайт «Миротворець» ( ІНФОРМАЦІЯ_4 та виявлено публікацію, що стосується ОСОБА_8 із його зображенням, анкетними даними та відомостями про наявність акаунтів в соціальних мережах. ОСОБА_8 являється членом терористичної організації «лнр» та доцентом кафедри кримінального права і кримінології ГУ ЛНР «Луганская академия внутренних дел имени ОСОБА_11 ».

Крім того протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2023 за участю свідка ОСОБА_12 остання за сукупністю ознак впізнала особу на фото №4 ( ОСОБА_8 ), з яким познайомилася при перевірці документів та мобільного пристрою на вулиці; від 16.08.2024 за участю свідка ОСОБА_10 останній за сукупністю ознак впізнав особу на фото №2 ( ОСОБА_8 ), з яким спілкувалися з 2010 по 2014 роки під час роботи у ГУМС у Луганській області та проживанням у м.Сєвєродонецьку приблизно з серпня по вересень 2014 року; протоколом огляду від 16.08.2024, який був проведений за участю свідка ОСОБА_10 свідок в кадрі відеоролика впізнав ОСОБА_8 , який приймає участь у нараді незаконного формування т.зв. «мвд лнр», одягнутий у камуфльовану форму, яку використовують незаконні формування з розпізнавальними знаками; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.08.2024 за участю свідка ОСОБА_9 останній за сукупністю ознак впізнав особу на фото №2 ( ОСОБА_8 ), з яким навчався в одному університеті та працювали у ГУМС у Луганській області; протоколом огляду від 16.08.2024, який був проведений за участю свідка ОСОБА_9 , свідок в кадрі відеоролика впізнав ОСОБА_8 , який приймає участь у нараді незаконного формування т.зв. «мвд лнр», одягнутий у камуфльовану форму, яку використовують незаконні формування з розпізнавальними знаками розрізнення; протоколом огляду інтернет сторінки від 11.06.2024, на інтернет сторінці «Народний совет лнр «Закон о полиции»» (мовою оригіналу), яким передбачено так звані «правові підстави» закріплені у ст.ст. 2. 6. 8 указаного псевдо «закону» діяти від імені незаконно створеного правоохоронного органу, що функціонує в інтересах окупаційної влади за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території м. Кремінна Луганської області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створеного правоохоронного органу рф на окупованій території України; протоколом огляду інтернет сторінки від 11.06.2024, на інтернет сторінці «Народный совет лнр «Закон о полиции» (мовою оригіналу) міститься т.зв. «Указ Главы Луганской народной республики об упразднении Министерства внутренних дел Луганской Народной Республики»; протоколом огляду інтернет сторінки від 12.06.2024, оглянуто Федеральний закон рф від 07.02.2011 «О полиции», де передбачено так звані «правові підстави» діяльності псевдо правоохоронного органу діяти від його імені на захопленій території, що забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України. Зокрема в ст.4 вказаного закону зазначено, що «руководоство деятельносью полици осуществляет в пределах своєй компетенции руководители подразделений полиции. Руководители подразделений несут ответственность за виполнение возложенных на полицию обязанностей»; протоколами огляду інтернет сторінок від 12.06.2024, оглянуто інтернет сторінки «Конституция российской федерации» і «Конституция луганской народной республики» (мовою оригіналу), якою зафіксовано діяльність і порядок створення так званих державних органів на тимчасово окупованій території Луганської області України; протоколом огляду від 04.05.2023, на сайті за посиланням «https://главалнр.рф» під назвою «Глава Луганской Народной Республики», яким у розділі «Документы» знайдено «Указ Главы Луганской Народной Республики об образовании администраций городов и районов Луганской Народной Республики», реєстраційний номер УГ-125/22 ВІД 03.03.2022. Згідно вказаного псевдонаказу один із незаконних органів влади створений на території Кремінського району Луганської області, а саме «администрация кременского района».

ОСОБА_8 не звертався з клопотаннями про вихід з громадянства України та з питання оформлення подання про втрату ним громадянства України, продовжує перебувати громадянином України, що убачається з листа Міністерства закордонних справ України від 30.03.2023.

Крім того, під час судового розгляду досліджені такі документи, як: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000245 від 29.03.2023 за ч.7 ст.111-1 КК України; постанова про визначення підслідності кримінального правопорушення у кримінальному провадженні від 23.04.2024; постанови про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 07.04.2023, 30.04.2024, постанова про створення слідчої групи для здійснення досудового розслідування та визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих від 07.05.2024, постанова про створення слідчої групи від 15.07.2024.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності. Об`єктивні підстави не довіряти показанням вказаних вище свідків та відомостям, які містяться в письмових доказах, як у суду першої інстанції, так і в суду апеляційної інстанції відсутні.

На переконання колегії суддів, сукупність наведених вище доказів, зокрема, відеоматеріалами з інтерв`ю, безсумнівно доводять, що ОСОБА_8 будучи громадянином України добровільно зайняття посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Твердження захисника щодо відсутності суб`єктивної сторони повністю спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами, які визнані відповідно до ст.ст. 85, 86 КПК України належними і допустимими.

Між тим, твердження захисника щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення під примусом не знайшли свого підтвердження.

Тому доводи апеляційної скарги про невмотивованість рішення суду першої інстанції в цій частині, необґрунтовані.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК, а тому підстави для його скасування відсутні. Переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції захисник в апеляційній скарзі не навів у зв`язку з чим його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2025 року стосовно останнього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді