УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 220 250 000 000 001 41 від 10.02.2025,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулася адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 220 250 000 000 001 41 від 10.02.2025, в порядку ст.174 КПК України,

Обґрунтовуючи доводи свого клопотання представник заявника вказує 09.04.2025 ухвалою Київського апеляційного суду (справа № 761/8789/25) в рамках кримінального провадження № 220 250 000 000 001 41 від 10.02.2025 було накладено арешт на майно ОСОБА_5 .

На переконання адвоката вказаний захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна застосований необґрунтовано, оскільки вилучене майно не наділене ознаками речового доказу, а тому застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження порушує право власності та вільне розпорядження своїм майном.

У судове засідання заявник та її представник, будучи належним чином та завчасно повідомленими не з`явилися.

Прокурор заперечував проти задоволення вказаного клопотання, оскільки досудове розслідування на даний час триває, а потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду клопотання адвоката встановлено, що ГСУ СБУ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 250 000 000 001 41 від 10.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

19.02.2025 у зв`язку із невідкладним випадком з метою врятування (збереження) майна, окремих речей, предметів та документів, у вказаному кримінальному провадженні слідчими ГСУ СБ України, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено наступні речі, предмети та документи, а саме: жорсткий диск марки «Barracuda» LP 2 TB S/N 9XW00AD3, флеш-накопичувачі загальною кількістю 4 шт. із маркуванням: Kingston 4 Gb, SanDisk 4 Gb, Transcend 8Gb, Vega 16 Gb, які вилучені за місцем проживання ОСОБА_5

19.02.2025 вилучені речі, предмети та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 220 250 000 000 001 41 від 10.02.2025.

14.03.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва в рамках кримінального провадження № 220 250 000 000 001 41 від 10.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно.

09.04.2025 ухвалою Київського апеляційного суду скасовано вказану ухвалу слідчого судді Шевченківського районного судку м. Києва від 14.03.2025 та постановлено нову ухвалу якою клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на речі, що були вилучені за результатом проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись з клопотанням про скасування арешту майна адвокат вказує, накладення арешту було застосовано з метою забезпечення конфіскації майна, однак такі висновки є передчасними, оскільки винуватість особи на даний час не доведена, а тому застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження порушує право власності та вільне розпорядження своїм майном.

У той же час, до матеріалів клопотання про скасування арешту майна заявником не надано доказів на підтвердження такої правової позиції, взагалі не надано належним чином завіреної копії судового рішення за яким накладено арешт на майно, а тому, на переконання слідчого судді, викладені заявником обставини є лише припущенням та документально нічим не підтверджені.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Отже, оскільки заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя не вбачає правових підстав для скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали Київського апеляційного суду (справа № 761/8789/25) від 09.04.2025, в рамках кримінального провадження № 220 250 000 000 001 41 від 10.02.2025.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: