1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9708/23 1-кп/335/269/2025
17 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, прокурор посилався на наявність обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за обставин, визначених в обвинувальному акті, а також на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід або зменшити розмір раніше визначеної застави.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.
Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 18 квітня 2025 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурор зазначив, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, тому є виправданим подальше продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Перевіривши на відповідність вищевказаним вимогам кримінально процесуального кодексу України клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що воно частково відповідає таким вимогам.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання, пов`язане виключно з позбавленням волі.
Суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення вказаного питання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
При цьому суд враховує положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).
Перевіривши наявні матеріали судового провадження, колегія суддів прийшла до висновку про те, що ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.
Зокрема, такими ризиками є: ризик переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.
При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Так, попередніми ухвалами слідчих суддів та суду було встановлено наявність існування ризиків можливого переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципами поваги до людини та особистої свободи, закріплених в ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст 177 КПК України виходячи з того, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, відповідальність за який передбачена на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, що позбавляє суд можливості звільнення винної особи від кримінальної відповідальності чи звільнення її від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, у разі доведення вини ОСОБА_6 , до останнього буде застосовано виключно реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків. Крім того, зважаючи на особисті, ділові та інші зв`язки обвинуваченого, як працівника правоохоронного органу, у останнього наявні відповідні можливості, які він зможе використати для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь яким іншим чином, зокрема створення умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, ризик переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, раніше встановлені судом не зменшились та продовжують існувати на цей час, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованого йому правопорушення та суворість можливого покарання, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Разом з цим, суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту щодо зменшення розміру застави заслуговують на увагу.
Так, з часу обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 26.01.2023 року, стадія кримінального провадження змінилась. Судом були повністю досліджені письмові докази сторони обвинувачення, також були допитані свідки.
Суд виходить із того, що з перебігом розгляду справи зменшується актуальність ризиків, які стали підставою застосування запобіжного заходу, а тому негативна процесуальна поведінка обвинуваченого меншою мірою здатна перешкодити встановленим судом ризикам, отже знижується і суворість запобіжного заходу.
Так, судом було встановлено, що перестав існувати ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки судом допитані всі свідки сторони обвинувачення.
Припинення існування та зменшення актуальності ризиків є підставою для зменшення розміру застави.
На переконання суду, заставу слід зменшити з 2000 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 гривень. Застава у такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та може забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків.
Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів, -
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжити на 60 днів, з 17 квітня 2025 року по 15 червня 2025 року включно, з утриманням обвинуваченого ОСОБА_6 в Держаній установі «Запорізький слідчий ізолятор», з можливістю внесення застави, як альтернативним запобіжним заходом, розмір якої зменшити до 500 (п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять) гривень, у разі внесення якої звільнити ОСОБА_6 з-під варти.
У випадку внесення обвинуваченим або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3