Справа № 190/1961/24
Провадження №1-кп/190/41/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. П`ятихатки

П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті П?ятихатки кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000260 від 04.06.2024 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чумаки П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, одружений, пенсіонер за віком, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 скоїв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121нього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.

15.04.2024 близько 11.00 год. ОСОБА_7 перебував біля домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В процесі розмови між ним та його сином ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Так, в той же день 15.04.2024 близько 11.10 год. ОСОБА_7 , продовжуючи знаходитися за вищевказаною адресою біля вхідних воріт до домоволодіння АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_6 , передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 та бажаючи їх настання підійшов до останнього, який у цей момент намагався закрити хвіртку до території домоволодіння та схопив його за праву руку, після чого знаходячись на відстані близько 50 см., намагався перекинути потерпілого ОСОБА_6 через стегно, але не зміг та ОСОБА_6 вирвався й почав здійснювати рух у бік вищевказаного будинку. В цей час ОСОБА_7 , перебуваючи позаду ОСОБА_6 , зробив ногою підніжку, від чого останній втративши рівновагу впав на правий бік, на поверхню землі, де ОСОБА_7 скориставшись безпорадним станом потерпілого, сів зверху й опинившись в положенні обличчям до обличчя за допомогою фізичної сили обох рух обхопив шию ОСОБА_6 та почав його душити, потім бійка закінчилася.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 8, 9, 10 ребер праворуч, по передньо-підпахвовій лінії без зміщення відламків, які могли виникнути від дії тупого твердого предмету (предметів), а також, не виключено, при падінні на тупу, тверду, нерівну, жорстку поверхню, можливо, як з висоти власного зросту так і висоти близької до неї та, відносяться до категорії СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалого розладу здоров`я, так як тривалість загоювання переломів 8-10 ребер триває понад 3 тижні (більше як 21 день), згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 пункт 2.2.2 та підтверджується висновком І судово-медичної експертизи № 62 «Е» від 10.09.2024.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину свою в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України не визнав та пояснив, що у нього з дружиною «розрив», вона його зневажає, а діти бачать як вона до нього відноситься і теж повторюють. На його думку син не має так відноситись до батька. В той день він приїхав до сина, привіз його речі і хотів забрати свої. Також хотів поговорити з дружиною, з`ясувати стосунки. Але син вважав, що він має «керувати процесом» і завадив йому поговорити з дружиною, перешкоджав зайти до будинку, де знаходилась дружина. Син обійняв його і запропонував сісти в машину. Однак він перекинув сина, зробив захват і утримував його. В цей час вибіг менший син, вдвох вони запхали його в машину і почали бити. Він вважає, що у сина остеопороз кісток, тому у нього були переломи. Винним себе не відчуває, оскільки захищав себе. Сина не душив, а лише зробив захват.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, його вина повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 15.04.2024 року він разом з дружиною та дітьми приїхали в с.Чумаки; прийшов батько і почав провокувати скандал. Він вийшов за хвіртку і розмовляв з батьком; потім вирішив зайти в двір, але батько перешкоджав йому в цьому і він відштовхнув батька від хвіртки. Почалася бійка, під час якої батько душив його. З будинку вибігли брат, мама, дружина і батька відтягли. Всі разом вони з`ясовували стосунки. Також пояснив, що батько за характером впертий, запальний. Однією сім`єю вони проживали близько 20 років і під час спільного проживання відбувались сварки, ініціатором яких здебільшого був батько. Батьки припинили спільне проживання приблизно за два місяці до повномасштабного вторгнення росії в Україну. На даний час мама фактично проживає то в нього, то в брата, намагається не знаходитись в себе вдома. Крім того пояснив, що в той день він намагався відразу загасити конфлікт і лише відштовхнув батька від хвіртки щоб зайти в двір. Але батько схопив його за руку, намагався перекинути через плече. Це йому не вдалося зробити. Потім батько поставив йому «підніжку» і він впав. Батько сів зверху і почав його душити. Коли вибігли мама, дружина, брат, батько зрадів що вони вибігли і почались розмови «про життя». Згодом у нього почало боліти в боці. Коли стало тяжко дихати, він поїхав до лікарні, зробили рентген і виявили перелом ребер. Синців у нього не було. Лікувався він вдома. Лише місяць тому він зміг лягати на правий бік, до цього сильно боліло. На даний час батько і матір теж сваряться.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що приблизно в квітні минулого року (точний час та дату не пам`ятає) в с.Чумаки стався конфлікт між його батьком та братом. В той день батько приїхав до матері з`ясовувати стосунки, але до нього вийшов брат (потерпілий по справі); сам він знаходився в будинку і коли почув шум, вибіг і побачив як батько лежачи на землі перед хвірткою, тримає брата за шию, душить його; при цьому батько знаходився позаду брата. Він розборонив їх, потім вибігли інші члени родини. Після бійки між батьком та братом, у брата з`явився біль в області грудей, який згодом не дав йому змоги а ні лежати, а ні сидіти. Тому брат змушений був звернутись до лікарні, де лікар встановив що у нього перелом двох ребер. Також пояснив, що в 2023 році з батьком був конфлікт, після якого вони взагалі не спілкувались, оскільки батько словесно лише принижував і ображав. У батька та матері бували конфлікти, і врешті він її вигнав, вони розійшлися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 це її чоловік, від якого три роки тому вона пішла, оскільки подальше спільне проживання з ним було неможливе; в той день вона перебувала в хаті у свого сина ОСОБА_12 ; її другий син - ОСОБА_13 (потерпілий по справі) із своєю сім`єю приїхав до брата в гості. Коли розпочалася бійка, вона не бачила, оскільки перебувала в хаті. Потім її покликала невістка і вона разом з іншими членами родини вибігла на вулицю. В цей час обвинувачений та потерпілий лежали на землі, і батько тримав сина за шию. Вони їх розборонили. Після конфлікту у потерпілого з`явились тілесні ушкодження, з приводу яких він звернувся до лікарні. Також пояснила, що в період її проживання однією сім`єю з обвинуваченим, у них часто були конфлікти, до дітей застосовувалось фізичне насильство як захід виховання. Обвинувачений любить тільки себе, за характером дуже запальний.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що обвинувачений це її свекор, а потерпілий - її чоловік. Наприкінці весни 2024 року (точну дату та час вона не пам`ятає) вони були на подвір`ї, гуляли біля майданчика. Приїхав обвинувачений, вона почула його крики. Обвинувачений намагався зайти в двір, а її чоловік (потерпілий) виштовхував його, після чого почула звуки бійки, вибігла до них, розбороняла. Крім того пояснила, що обвинуваченого та потерпілого побачила в той момент, коли вони стояли вчепившись один в одного, а ОСОБА_15 розбороняв їх. Після бійки у обвинуваченого в руці був пучок волосся потерпілого. Наступного дня її чоловік звернувся до лікарні, оскільки відчував біль у грудях, де у нього виявили перелом ребер.

Під час дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних під час досудового розслідування, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п.93), - 04.06.2024 року до ЄРДР за №0000260 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.06.2024 року (а.п.94), - ОСОБА_6 повідомив про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення. Постановою слідчого від 10.06.2024 року, ОСОБА_6 визнано потерпілим по кримінальному провадженню №0000260 (а.п.96).

Згідно протоколу огляду від 03.06.2024 року (а.п.97), - об`єктом огляду являється земельна ділянка розташована поруч з парканом домоволодіння АДРЕСА_2 . До протоколу огляду долучено фототаблицю (а.п.98).

Згідно висновку експерта №62 «Е»/99 від 10.08.2024 року (а.п.99-100), - під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , у нього мались тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 8,9,10 ребер праворучпо передньо-підпахвовій лінії без зміщення відламків, які могли виникнути від дії тупого твердого предмету (предметів), а також, не виключено, при падінні на тупу, тверду, нерівну, жорстку поверхню, можливо, як з висоти власного зросту так і висоти близької до неї та відносяться до категорії СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 08.08.2024 року (а.п.101-103), потерпілий ОСОБА_6 в присутності понятих розповів як та за яких обставин між ним і його батьком виник конфлікт, під час якого батько спричинив йому тілесні ушкодження. Слідчий експеримент фіксувався технічними засобами фіксації, відеозапис якого перенесено на цифровий носій (а.п.104).

Згідно висновку експерта №63«Е-Д»/103 від 14.08.2024 року (а.п.105-106), - виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 8,9,10 ребер праворучпо передньо-підпахвовій лінії без зміщення відламків, могли виникнути за тим механізмом, на якій вказав потерпілий під час проведення з ним слідчого експерименту, тобто внаслідок падіння з висоти власного зросту на тупу тверду поверхню.

Згідно заяви від 04.09.2024 року (а.п.117), - ОСОБА_7 відмовився від проведення слідчого експерименту по кримінальному провадженню №0000260.

Заслухавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.

Суд дійшов вказаних висновків з наступних підстав.

Так, покази потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , що були ними надані в судовому засіданні, на думку суду є логічними та послідовними, узгоджуються з письмовими доказами, зокрема, з протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 .

Що стосується фактів, викладених обвинуваченим в ході судового розгляду стосовно того, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень, а перелом ребер у останнього виник внаслідок наявності у нього хвороби (остеопороз), суд не приймає такі покази до уваги як необґрунтовані. Суд розцінює покази обвинуваченого як такі, що надані з метою самозахисту та уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Оцінюючі безпосередньо досліджені судом докази на предмет їх належності, достовірності та допустимості, суд виходить з наступних положень чинного законодавства, а також міжнародних норм.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожен елемент складу злочину, який визначає його кваліфікацію за кримінальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, повністю доведеною.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, є особою похилого віку, але вину в скоєному не визнав.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини та їх наслідки, відсутність обставин, які як пом`якшують так і обтяжують його покарання, суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, у виді обмеження волі.

Разом з тим, суд враховує дані про особу обвинуваченого, а також приймає до уваги висновок органу пробації. Відтак, суд прийшов до переконання, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання у виді обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільняє обвинуваченого від призначеного покарання, якщо протягом випробувального строку, визначеного судом, він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, покладені на нього судом відповідно до ст.76 КК України.

Таке покарання буде достатнім для досягнення його цілей, відповідати даним про особу обвинуваченого, принципу Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини та досягнення легітимної мети покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 367, 368,373 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

У відповідності до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: 1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя П?ятихатського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1