1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6445/25 1-кп/335/759/2025
08 липня 2025 року м.Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
30.06.2025 року з Офісу Генерального прокурора до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшов обвинувальний акт, разом з доданими до нього документами, стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України.
07.07.2025 на адресу суду надійшло письмове клопотання заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України.
Клопотання мотивовано тим, що 19.07.2024 до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було неодноразово продовжено ухвалами слідчого судді, востаннє ухвалою слідчого судді від 14.05.2025 продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12.07.2025.
З матеріалів клопотання вбачається, що прокурором встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 КПК України. Так, на думку сторони обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження,переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_6 , як колишній військовослужбовець УСБУ у Запорізькій області та чинний радник ДП «НАЕК «Енергоатом», має вплив у військовій та правоохоронній сферах, що, на переконання сторони обвинувачення, створює реальні передумови для тиску на свідків, у тому числі тих, які ще не встановлені або не допитані. Також, за твердженням прокурора, існує загроза передачі персональних даних свідків представникам ФСБ РФ, з якими обвинувачений підтримує зв`язок.
Крім того, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення (покарання передбачає до 8 років позбавлення волі), наявність родинних зав`язків у РФ, контактів зі спецслужбами РФ та можливість вільного пересування територією України, прокурор вказує на існування високої ймовірності втечі обвинуваченого від правосуддя.
Також, на переконання сторони обвинувачення, у разі перебування на волі ОСОБА_6 може вжити заходів до приховування майна, перешкоджати його арешту, впливати на свідків та інших фігурантів провадження, а також узгоджувати дії з особами, які можуть бути причетні до кримінального правопорушення. Обвинувачений тривалий час проходив військову службу в СБУ, у нього наявні відповідні фінансові та організаційні можливості, особистісні зв`язки, які він перебуваючи на волі зможе використати, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином. З врахуванням резонансності інкримінованої обвинуваченому події, матеріального стану обвинуваченого, який за останні чотири місяці обготівковував грошові кошти сумою понад 900 000 грн., які були розміщені на рахунках в банках, наявності у ОСОБА_6 рухомого та нерухомого майна, прокурор вважає за необхідне визначити заставу у сумі 2 000 000 грн., що може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Посилаючись на вказані обставини, прокурор просить продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 діб.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив та просив відмовити у його задоволенні.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а випадку задоволення клопотання прокурора, зменшити розмір застави, до 20 прожиткових мінімумів (60 560 грн.). Також зауважила, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_6 є необгрунтованим, в його діях відсутні умисел та мета інкримінованого йому злочину, обвинувачений вже тривалий час утримується під вартою, а ризики, зазначені прокурором в клопотанні є виключно припущенням, не грунтуються на будь-яких реальних доказах. ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, дружину з 2 групою інвалідності, неповнолітнього сина, є пенсіонером, інвалідом третьої групи, учасником бойових дій.
Обвинувачений ОСОБА_6 при вирішенні судом клопотання поклався на думку свого захисника.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 3302 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 9 998 456 грн. для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 4 542 000 грн. для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 4 087 800 грн. для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.01.2025 № 757/518/25-к задоволено клопотання слідчого, погодженого із прокурором, та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 14.03.2025 включно.
Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 4 087 800 грн. для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 4 087 800 грн. для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 573 040 грн. для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Разом з цим, ухвалою Київського апеляційного суду від 13.05.2025 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та залишено рішення першої інстанції від 14.04.2025 без змін.
Одночасно зменшений розмір застави до 2 000 000 грн. для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого відносно ОСОБА_6 спливає 12.07.2025.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 неодноразово перевірялася судами при обранні йому запобіжного заходу та при продовженні його строку, а також Київським апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту на продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання стосовно ОСОБА_6 .
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що окремі вказані у клопотанні ризики, що були підставою для обрання та попереднього продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати і мають високу ступінь вірогідності, що є підставою для чергового продовження тримання підозрюваної під вартою
Так, зокрема у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, який, згідно зі ст. 12 цього Кодексу, відносяться до тяжкого злочину, та у разі доведення його винуватості може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна, або без такого, а відтак, він будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкримінований злочин, для уникнення покарання може переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім того, ОСОБА_6 інкримінується виправдування та заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а його син протягом тривалого часу проживає у м. Москва РФ. Як зазначено прокурором у клопотанні, у 2022 році після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну ОСОБА_6 здійснював телефонні дзвінки з абонентами, які користуються російськими операторами зв`язку, які в сукупності відображають його ставлення до збройної агресії, що зафіксовано в протоколах НСРД.
При цьому необхідно врахувати те, що Наказом Голови СБ України від 02.03.2023 ОСОБА_6 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я (на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), у зв`язку із чим останній наразі має можливість перетинати державний кордон України та переховуватися з метою уникнення від кримінальної відповідальності за кордоном, в тому числі на території держави-агресора, а тому ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України існує і наразі.
Крім того, і ризик незаконного впливу на свідків на даний час є актуальним, оскільки наразі жоден із свідків не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів у кримінальному провадженні судом при розгляді справи по суті пред`явленого обвинувачення.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 , понад 31 рік був військовослужбовцем Служби безпеки України, маючи авторитетні знайомства та зв`язки у вказаній сфері, зокрема серед співробітників Служби безпеки України, може мати значні організаційні можливості для незаконного тиску на вказаних осіб.
Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), вбачається із того, що як зазначено прокурором на даний час досліджуються обставини можливої причетності до вказаного злочину інших працівників УСБУ у Запорізькій області, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови).
Крім того, інкримінований ОСОБА_6 злочин передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, що може спонукати його вчиняти дії, направлені на його приховання або відчуження.
Так, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.
У п. 60 рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти Росії» від 21.07.2003, суд відзначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, у якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.
Крім того, питання щодо наявності захворювань, які б вказували про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою і були підставами для його звільнення встановлюється відповідним висновком лікарської комісії та вирішується у передбаченому законом порядку.
Судом не встановлено будь-яких даних про те, що обвинувачений не може утримуватися під вартою в умовах слідчого ізолятора.
Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам.
Доводи сторони захисту про необгрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та відсутність умислу в його діях та мети інкримінованого йому злочину, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.368 КПК України ці питання вирішуються судом під час ухвалення вироку, а на обгрунтованість підозри вказують наведені у клопотанні прокурора дані з посиланням на матеріали кримінального провадження, яка неодноразово перевірялась слідчими суддями та суддями апеляційної інстанції.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, переважну частину свого життя працював в органах СБУ, є учасником АТО, має ряд нагород, має міцні соціальні зв`язки, а також має ряд хронічних захворювань та 3 групу інвалідності, не спростовують висновків про можливість обвинуваченого вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Щодо доводів захисника про наявність підстав для зменшення розміру застави до 20 прожиткових мінімумів, тобто до 60 560 грн., суд зазначає, що такий розмір застави не здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити.
У випадку внесення обвинуваченим або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Встановити строк дії ухвали до 05 вересня 2025 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1