Справа № 626/1217/25
Провадження № 1-кп/626/199/2025
Красноградський районний суд Харківської області
В И Р О К

Іменем України

24 квітня 2025 року м.Берестин (Красноград)

Красноградський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №0000077 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ромни Сумської області, громадянин України, має професійно-технічну освіту, одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений згідно вироку Красноградського районного суду Харківської області від 26.02.2024 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20.03.2025 за заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Красноградським районним судом Харківської області в цивільній справі №626/847/25 (провадження №2-о/626/57/2025) ухвалене рішення про видачу обмежувального припису стосовно її чоловіка ОСОБА_3 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців, а саме: заборонено наближатися ближче ніж на 50 метрів до зареєстрованого та постійного місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб з ОСОБА_4 ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_4 .

Разом з тим, ОСОБА_3 , будучи з 29.03.2025 належним чином ознайомленим із зазначеним вище рішенням Красноградського районного суду Харківської області та з умовами обмеження та юридичними наслідками у разі їх порушення, діючи умисно, з метою задоволення власних особистих потреб, нехтуючи обмежувальним приписом суду, продовжив подальше спільне проживання та спілкування з ОСОБА_4 за місцем її мешкання, чим порушив тимчасові обмеження його прав, встановлених рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20.03.2025.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.390-1 КК України, а саме як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту прокурором ОСОБА_5 долучено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також до обвинувального акту прокурором долучено заяви потерпілого та обвинуваченого про роз`яснення їм положень ч.2 ст.302 КПК України, а саме про те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, на що вони погодились та надали згоду на розгляд обвинувального акту без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною та висловленою без будь-якого примусу.

Добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваного, його згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутністю підтверджено підписом в заяві обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 з яким він уклав договір.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Від потерпілого також мається заява, відповідно до якої йому роз`яснено положення ч.2 ст.302 КПК України і він також надає згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, а також приймаючи до уваги його заяву, в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, який надав свою згоду в присутності захисника, з урахуванням клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.390-1 КК України, а саме як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.390-1 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд керується ст.50, 65-68 КК України, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає повне визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, зокрема те, що на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, раніше судимий; ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особливості й обставини вчинення кримінального проступку, який скоїв новий проступок в період невідбутого терміну за попереднім вироком, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 міру покарання в межах, встановлених в санкції ст.390 КК України у вигляді обмеження волі.

Крім того, відповідно до положень ст.71 КК України та п.25 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.

При застосуванні правил ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 був засуджений 26.02.2024 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. При цьому вказаний кримінальний проступок ОСОБА_3 скоїв в період невідбутого терміну, в зв`язку з чим остаточне покарання йому необхідно призначити з застосуванням ст.71 КК України, шляхом часткового складання покарань.

Суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Оскільки відповідно до матеріалів справи міра запобіжного заходу ОСОБА_3 під час досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не обиралась, то суд її не обирає.

У відповідності до ч.1, 4 ст.57 КВК України підсудний ОСОБА_3 підлягає направленню до місця відбуття покарання - виправного центру, самостійно за рахунок держави.

У разі невиїзду засудженого ОСОБА_3 до місця відбування покарання без поважних причин або ухилення засудженого від отримання припису суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації направляє засудженого до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Згідно до ч.1, 2 ст.58 КВК України строк покарання підсудному ОСОБА_3 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

У строк покарання за правилами, передбаченими у статті 72 Кримінального кодексу України, зараховується час слідування під вартою до виправного центру.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов, не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.381-382, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі, строком на 1(один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 026.02.2024 року за ч.1 ст.309 КК України і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 3(трьох) років 1(одного) місяця обмеження волі.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Строк покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя