ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1841/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/95/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст.263 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/ 95/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2024 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України , за яким йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік з покладенням обовязків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, наприкінці листопада 2022 року, більш точної дати та часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи на узбіччі однієї з вулиць міста Костянтинівка Донецької області, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХП «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, знайшов перероблений шумовий (сигнальний) пістолет марки «Mauser» моделі «HSc Mod. 90». Після того, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що зазначене є зброєю, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, з метою незаконного придбання та зберігання вогнепальної зброї, не маючи на це передбаченого законом дозволу, незаконно її придбав та зберігав в особистому наплічному рюкзаку.

Надалі, після отримання поранення під час несення служби в Збройних Силах України, в кінці липня 2023 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) вищезазначений рюкзак було переслано засобами поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» разом із пістолетом марки «Mauser» у відділення ТОВ «Нова пошта», що за адресою: м.Заліщики, вул.В.Стефаника 26А Чортківського району Тернопільської області. Після отримання даного рюкзака із пістолетом ОСОБА_6 переніс його до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу до 15 листопада 2024 року.

В подальшому, 15 листопада 2024 року в період з 14 години 00 хвилин по 14 годину 50 хвилин було проведено огляд домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 . Під час огляду місця події було виявлено та вилучено пістолет марки «Mauser» за номером « НОМЕР_1 ».

Згідно висновку експерта надані на дослідження предмети є короткоствольною вогнепальною зброєю - переробленим шумовим (сигнальним) пістолетом марки «Mauser» моделі «HSc Mod. 90» за номером « НОМЕР_1 », калібру 9 мм Р.А.К промислового виготовлення, виробництва Німеччина, у якого втулка, яка перекриває ствол, відсутня. Даний пістолет придатний до стрільби при цьому снаряди, вистріляні з досліджуваного пістолета, отримують енергію, достатню для враження цілі.

В апеляції захисник обвинуваченого просить вирок місцевого суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та постановити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Вважає що при призначенні покарання його підзахисному суд не в повній мірі врахував обставини, що його пом`якшують - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те що він є інвалідом 2 групи, отримав поранення під час виконання бойового завдання, з 2014 року брав участь у захисті Вітчизни, а також відсутність обставин, що обтяжують його покарання тому вважає що за наявності двох і більше обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого наявні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч.1 ст.263 КК України у виді штрафу, яке буде відповідати вимогам ст.ст.50,65 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за установлених судом та викладених у вироку обставин, є правильними оскільки ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд надав належну оцінку, визнавши їх належними, допустимими та достатніми, і які у апеляційній скарзі не оспорюються які і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Тому вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, тобто у частині призначеного обвинуваченому покарання.

За змістом ст. 50 КК України, яка визначає поняття покарання та його мету, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі місцевий суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу винуватого, який раніше є несудимим, інвалідом війни ІІ групи, визнав обставиною, що пом`якшує його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та не встановив обставин, що його обтяжують .

Разом з тим врахувавши вищенаведені обставини щодо тяжкості злочину, особи винного та інші обставини справи, зокрема те, що зброю знайшли під час за місцем проживання ОСОБА_6 , тобто, він лише зберігав її, незначну кількість - одна одиниця зброї, прийшов до висновку про те що його виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, тому звільнив від його відбування на підставі ст.75 КК України з випробуванням та встановленням іспитового строку що відповідатиме ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, так як покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Колегія суддів вважає що при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст 75 КК України суд вірно врахував характер та конкретні обставини вчиненого обвинуваченим злочину, які дають обгрунтовані підстави вважати, що його виправлення та перевихованя можливе без ізолюції від суспільства.

Статтею 69 КК (в редакції, чинній на момент вчинення засудженими злочину) визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Враховуючи суспільну небезпеку злочину, пов`язаного з обігом зброї, що обумовлена тенденцією розвитку насильницької озброєної злочинності, колегія суддів вважає що в умовах збройної агресії Російської федерації проти України та введеного в Україні 24.02.24 року воєнного стану вчинене обвинуваченим діяння не дає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення йому покарання у виді штрафу. Окрім того посилання апелянта на наявність декількох обставин, що пом`якшують його покарання суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованим оскільки у відповідності до вимог ст.66 КПК України щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є лише однією обставиною, що пом`якшує його покарання.

Перевіряючи доводи захисника про те, що обставини, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що він є інвалідом 2 групи, отримав поранення під час виконання бойового завдання, з 2014 року брав участь у захисті Вітчизни слід визнати в якості пом`якшуючих його покарання колегія суддів виходить наступного.

Так, у постанові в справі № 344/15512/21 ВС зауважує, що хоча перелік обставин, які пом`якшують покарання та передбачені ст. 66 КК України, не є вичерпним і суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, проте, вони повинні характеризувати або істотно знижений ступінь суспільної небезпеки злочину або істотно знижений ступінь суспільної небезпеки особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає що казані вище обставини, які характеризують ОСОБА_6 як особу, зокрема те, що він є інвалідом 2 групи, отримав поранення під час виконання бойового завдання, з 2014 року брав участь у захисті Вітчизни, були враховані місцевим судом при звільненні його від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та безпосередньо не мають відношення до ступеня його суспільної небезпеки як особи тому підстав для визнання їх обставинами, що пом`якшують його покарання, не вбачає.

Отже, призначене обвинуваченому покарання слід визнати таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого тому підстав для задоволення поданої його захисником апеляції та скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 413, 414 ,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2024 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України,- -без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції .

Головуючий

Судді