ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 303/55/23

провадження № 51-2313км24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у судах першої й апеляційної інстанцій, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року в кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачева Закарпатської області, який проживає в цьому АДРЕСА_1 , зареєстрований у буд. АДРЕСА_2 ,

виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Рух справи, короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що за невстановлених обставин не пізніше 28 червня 2022 року незаконно придбав, зберігав бойові припаси та вибуховий пристрій, котрі вилучили в цей день біля буд. № 20 на вул. Володимира Великого в м. Мукачеві Закарпатської області під час обшуку автомобіля марки «Jeep» моделі «Patriot», д. р. н. НОМЕР_1 , яким він користувався.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області вироком від 8 березня 2024 року визнав ОСОБА_7 невинуватим і виправдав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Львівський апеляційний суд ухвалою від 18 вересня 2024 року залишив без змін указаний вирок, а подану прокурором апеляційну скаргу - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів скаржника зводиться до того, що оспорюване рішення не відповідає вимогам статей 370, 419 вказаного Кодексу, було ухвалене без додержання правил ст. 22 КПК, унаслідок чого неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, апеляційний суд усупереч приписам ч. 3 ст. 404 КПК не розглянув клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів, невмотивовано погодився з позицією місцевого суду про недопустимість фактичних даних, не давши вичерпних відповідей на аргументи, викладені в апеляційній скарзі. Вважає допущені порушення істотними, а висновки про законність виправдувального вироку - передчасними.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення не надходило. Захисник ОСОБА_8 просила розглянути справу без участі її та виправданого ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтями 412, 438 КПК однією з підстав для скасування судових рішень є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За змістом положень гл. 31 указаного Кодексу під час перегляду вироку місцевого суду апеляційний має з`ясувати, чи в установленому законом порядку було здобуто докази, чи відповідно до критеріїв ст. 94 цього Кодексу їх оцінено й чи правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. З огляду на завдання кримінального провадження (ст. 2 КПК) суд апеляційної інстанції, виконуючи обов`язок щодо ретельної перевірки аргументів скаржника повинен використати всі процесуальні можливості, у тому числі провести судове слідство в необхідному обсязі відповідно до правил ст. 404 КПК.

Із приписів статей 22, 26 КПК слідує, що предмет та межі апеляційного розгляду, а отже й зміст судового рішення за його результатами визначаються тими питаннями, які сторони ставлять перед судом (див. постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 3 квітня 2023 року в справі № 537/984/20).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає сторонам можливість перевірити правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, і це покладає на нього відповідний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. У ситуації, коли ставиться питання про скасування виправдувального вироку і постановлення обвинувального, засада безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду набуває особливо вагомого значення, оскільки про винуватість чи невинуватість особи висновує суд, котрий здійснює перегляд і зобов`язаний створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав під час обстоювання відповідних правових позицій.

Переглядаючи вирок стосовно ОСОБА_9 апеляційний суд не додержав окреслених приписів.

За матеріалами кримінального провадження, не погодившись із виправдувальним вироком, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій скарзі, наводячи конкретні доводи просив на підставах, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 409 КПК, скасувати оспорюване рішення і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 263 КК. Мотивуючи позицію, автор скарги акцентував на неправильній оцінці здобутих доказів, що призвело до необґрунтованого виправдання. Прокурор також подав письмове клопотання про повторне дослідження доказів і таке звернення, отримане апеляційним судом 25 червня 2024 року, міститься в справі (т. 4 а. 1).

Однак суд апеляційної інстанції залишив поза увагою подане клопотання і не розглянув його. Натомість у своєму рішенні необґрунтовано зазначив, що учасники провадження не вимагали повторного дослідження доказів згідно з ч. 3 ст. 404 КПК.

Отже, процедуру апеляційного перегляду було здійснено формально без додержання приписів ст. 2, ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 404 КПК, що призвело до невідповідності оскарженої ухвали вимогам статей 370, 419 цього Кодексу, як слушно йдеться в касаційній скарзі.

Наведений висновок з питань правозастосування узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (наприклад, див. постанову від 1 грудня 2021 року в справі № 549/163/20).

Допущені процесуальні порушення є істотними й тягнуть за собою скасування ухвали суду апеляційної інстанції із призначенням нового розгляду в цьому суді на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.

Водночас такі порушення перешкоджають суду касаційної інстанції дійти безспірного висновку про правильність чи неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, це питання має вирішити апеляційний суд за наслідками нового розгляду.

Тож подану прокурором скаргу належить задовольнити частково.

Під час нового апеляційного розгляду необхідно урахувати зазначене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити всі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, дати на все вичерпну відповідь і прийняти справедливе рішення, яке відповідатиме статтям 370, 419 КПК.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3