Справа № 727/6514/25
Провадження № 1-кп/727/323/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали по кримінальному провадженню, зареєстрованому 15 травня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000383, по обвинуваченню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, який не має утриманців, стрілець-номера обслуги 3 єгерського відділення 3 єгерського взводу 2 єгерської роти 2 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого: 03 жовтня 2023 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, до покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 17000,00 грн (сімнадцять тисяч грн 00 коп.), у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Чернівців надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 15 травня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000383, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України.

ОСОБА_3 , солдат, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , 15 травня 2025 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, спрямованих на придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту (для власного вживання), перебуваючи в яблуневому саду поблизу будинку №26, що по вул. Яблунівська в м. Чернівцях Чернівецького району Чернівецькій області, всупереч положенням частини 2 статті 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до яких діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770, на території України забороняється, за винятком діяльності з використання рослин, включених до таблиці І Переліку, в цілях і на підставах, передбачених статтями 19 та 20 цього Закону, а також діяльності з культивування та використання рослин, включених до списку № 3 таблиці І цього Переліку, цілях і на підставах, передбачених статтею 15 цього Закону, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03 червня 2009, знайшов психотропну речовину амфетамін, масою 0,3904 г, усвідомлюючи, що знайдена ним речовина є психотропною, тим самим придбав, шляхом привласнення знайденого, психотропну речовину амфетамін, масою 0,3904 г, яку зберігав при собі без мети збуту до 17:43 год. 15 травня 2025, після чого вказану психотропну речовину було виявлено та вилучено працівниками Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області в яблуневому саду, поблизу будинку №26, що по вул. Яблунівська, в м. Чернівцях.

Відповідно до висновку №СЕ-19/126-25/6433-НЗПРАП від 19 травня 2025 року, надана на дослідження порошкоподібна речовина, яка знаходилась у пакеті з полімерного матеріалу з застібкою «zip-lock», містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,3904 г.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту.

Прокурором заявлено клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. Також вказано, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згідний на розгляд обвинувального акту за його відсутності. Просить у відповідності до частини 1 статті 302 КПК України розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту також додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_4 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, він беззаперечно визнає, згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, йому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставі розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті досудового розслідування обставини, згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Положеннями частин 2 та 3 статті 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

З огляду на викладені обставини кримінального провадження та беручи до уваги подану згоду ОСОБА_3 про беззаперечне визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, його погодження зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами та розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні, суд, керуючись статтями 381, 382 КПК України, розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд вважає доведеним, що викладені в обвинувальному акті діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 наявний склад кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа №148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повиненно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа №760/115405/16-к) Верховний Суд зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, рішення від 12.04.2012 у справі «Довженко проти України» (Заява № 36650/03)), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа №756/4830/17-к) зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, раніше судимий, проходить військову службу, не має утриманців, молодого віку.

Суд також враховує, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Наведені обставини суд, на підставі статті 66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Водночас, суд звертає увагу на те, що мета покарання, зокрема, виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, може бути досягнута лише тоді, коли кримінальне покарання буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо його виконання.

На підставі викладеного, беручи до уваги ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд доходить висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення.

При цьому, суд враховує положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».

В рішенні від 18.02.2010 у справі «Гарькавий проти України» (Заява № 25978/07) Європейський суд з прав людини зазначив, «…що, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

З урахування наведеного суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, та застосовує до нього покарання у виді штрафу. Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_3 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які складаються з витрат за проведення експертизи та становлять 1782,80 грн, підлягають стягненню з обвинуваченого у відповідності до статті 124 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 371, 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч грн 00 коп.) в дохід держави.

Речові докази:

-мобільний телефон «Redmi 14C» модель 2409ВRN2CY, IMEI: 1) НОМЕР_2 ; 2) НОМЕР_3 ; серійний номер 58552/64XHOO168 чорного кольору залишити ОСОБА_3 ;

-сейф-пакет № 2941746 з амфетаміном, масою 0,3904 г, що зберігається в камері речових доказів при ЦЗ ГУНП в Чернівецькій області, квитанція від 29 травня 2025 року, упакування ID 698285 знищити.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення судової експертиз наркотичних засобів психотропних речовин та їх аналогів та прекурсорів (висновок експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/126-25/6433-НЗПРАП від 19 травня 2025 року) на загальну суму 1782,80 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн 80 коп.).

Вирок суду може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України , не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше наступного дня його ухвалення надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1