КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/4444/2025 Категорія: ч. 4 ст. 152 КК України
ЄУН 361/1904/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

законного представника потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглядаючи у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому за ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 153 КК України ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 153 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 152 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 153 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_11 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 12 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у виді тримання під вартою залишений незмінний до набрання вироком законної сили, однак не більше 60 днів, по 26 червня 2025 року включно.

Цим же вироком скасований арешт, накладений ухвалами слідчого судді 6 грудня 2023 року, вирішено питання цивільного позову та доля речових доказів у провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України включена інформація про ОСОБА_12 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати.

Апеляційний розгляд призначений на 18 червня 2025 року.

До початку апеляційного розгляду від прокурора у кримінальному провадженні надійшло клопотання про подовження обвинуваченому строку тримання під вартою до набрання вироком законної сили, яке обґрунтоване тим, що у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме:

- ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого ОСОБА_10 призначене покарання у виді 12 років позбавлення волі, а, відтак, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- ризик незаконного впливу на малолітню потерпілу, свідків, законного представника, які надають показання щодо вчинення обвинуваченим злочинів, у яких він визнаний винуватим. З огляду на те, що ОСОБА_10 вчинив злочин, пов`язаний з застосування насильства, перебуваючи без застосування запобіжного заходу у виді тримання, він зможе будь-яким чином (фізичний чи психологічний тиск) на вказаних осіб, щоб змінили показання, а обвинувачений ухилився від відповідальності у даному кримінальному провадженні, тим більше, враховуючи факт того, що ОСОБА_10 до затримання мешкав разом з дружиною ОСОБА_7 , яка визнана законним представником малолітньої потерпілої, рідними дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , малолітньою потерпілою ОСОБА_15 . Окрім того, враховуючи, що потерпілій не виповнилось 14 років, незаконний вплив на неї може призвести до погіршення психологічного розвитку дитини.

- ризик вчиненні іншого кримінального правопорушення, про що свідчить те, що ОСОБА_10 може вчиняти інші кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, стриманості та самоорганізації, про що свідчить той факт, що з невідомого мотиву у нього виник умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті відносно рідної доньки ОСОБА_15 .

На переконання прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука і застава - у зв`язку з наявністю перелічених ризиків, а для особистої поруки - також відсутність бажаючих осіб, які забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого; домашній арешт неможливий через фактичну відсутність постійного фактичного місця проживання.

Також прокурором надані документи, які підтверджують направлення копії клопотання обвинуваченому та захиснику.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала подане клопотання.

Представник потерпілої особи та законний представник потерпілої особи підтримали позицію прокурора.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовуючи тим, що обвинувачений може проживати у сестри та працювати, будь-яких даних про можливість впливу з боку обвинуваченого на потерпілу та свідків прокурором не надано, як і відсутні будь-які докази щодо наявності інших ризиків.

Вислухавши позицію учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи клопотання прокурора, колегія суддів доходить такого висновку.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги стадію даного судового провадження, те, що апеляційний розгляд ще не розпочатий, за оскаржуваним вироком суду обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 12 років, яке слід відбувати реально, а тому, на думку колегії суддів, наявний ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнення відбування призначеного за вироком суду покарання.

Щодо наявності ризиків незаконного впливу на малолітню потерпілу, її законного представника, свідків, то у цій частині колегія суддів вважає, що на даний час вказаний ризик наявний, хоча і зменшився, з огляду на те, що зазначені особи допитані в суді першої інстанції, проте, на даний час питання дослідження доказів під час апеляційного розгляду не вирішено.

Щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то будь-яких доказів на підтвердження вказаного ризику матеріали справи не містять і прокурором не надано.

Окремо, враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, стадію апеляційного розгляду, а саме, те, що розгляд апеляційної скарги по суті не розпочатий, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 153 КК України, колегія суддів доходить висновку, щопідстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави на даний час не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у своєму рішення «ОСОБА_16 проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

Окрім того, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

За таких обставин тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, є таким, що у повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 377 КПК України, якщо обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджено до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Проте таких виняткових обставин сторонами не зазначено.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, а тому колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням положень ст. 377 КПК України, до набрання вироком законної сили, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року законної сили.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4