Номер провадження 1-кп/754/460/25
У Х В А Л А

Іменем України

30 липня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000008 від 03.01.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта, АР Крим, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих: не з`явились,

представників потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника третьої особи-володільця майна ОСОБА_8 : адвоката ОСОБА_9 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

Представником третьої особи - власника майна ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 до суду подано клопотання про скасування арешту майна, а саме автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, власником якого є ОСОБА_8 , а фактичним володільцем його син - ОСОБА_11 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що на даний час відпала потреба в арешті вказаного майна, а подальше збереження арешту становитиме для добросовісного власника надмірний тягар та непропорційне втручання у право власності, яке є непорушним.

Так, зазначає, що даний транспортний засіб було придбано ОСОБА_8 у обвинуваченого ОСОБА_3 в липні 2023 року на підставі Договору купівлі-продажу ТЗ № 7654/23/1/003218 та у подальшому зареєстровано у встановленому порядку, на підтвердження чого ОСОБА_8 отримав відповідне свідоцтво про реєстрацію ТЗ.

Однак, 12.01.2024 зазначений автомобіль вилучено з володіння ОСОБА_11 слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024 року за ч. 3 ст. 289 КК України, за заявою ОСОБА_12 , який визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки він не надавав ОСОБА_3 згоди на перереєстрацію автомобіля з подальшим його відчуженням.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2024 у справі № 754/697/24 в рамках даного кримінального провадження задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, попередньо автомобіль було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Арешт накладено з метою запобігання ризику зникнення, пошкодження або псування автомобіля.

Разом з тим зазначає, що на даний час вказаний ризик відсутній, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_12 заподіяну шкоду у розмірі вартості автомобіля. Вважає, що наявність чи відсутність автомобіля на спеціальному майданчику, як речового доказу, жодним чином не впливає на подальший розгляд кримінального провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор заперечувала проти скасування арешту та зазначила, що оскільки вказаний автомобіль визнано речовим доказом, його остаточна доля має бути вирішена вироком суду.

Представник потерпілого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_5 зазначене клопотання підтримав та просив його задовольнити. В обґрунтування своєї позиції надав суду заяву свого довірителя, у якій потерпілий ОСОБА_12 підтверджує, що ним отримано відшкодування вартості автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , від ОСОБА_3 , до якого майнових претензій не має та не заперечує проти скасування арешту та повернення автомобіля добросовісному набувачу ОСОБА_8 , або його фактичному користувачу - ОСОБА_11 .

У своїй промові адвокат ОСОБА_5 також просив врахувати той факт, що автомобіль весь час перебуває на відкритій місцевості, а відтак не тільки піддається негативному впливу погодних факторів, таких як коливання температур, атмосферні опади тощо, а й ризику потрапляння під удар ворожих ракет або безпілотних літальних апаратів, з огляду на правовий режим воєнного стану в Україні та постійні обстріли міста Києва.

Представники потерпілих - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирішення питання щодо скасування арешту майна поклали на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_3 також підтвердив суду, що повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_12 завдану матеріальну шкоду.

Дослідивши клопотання адвоката ОСОБА_9 та вислухавши думки учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2024 у справі № 754/697/24 в рамках даного кримінального провадження задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, що належить ОСОБА_8 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування ним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.05.2024 зазначену ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту відмовлено.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2024 у справі № 754/8773/24 у даному кримінальному провадженні задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування ним.

Зазначений арешт є чинним та накладений з метою збереження речових доказів (автомобіля) від його зникнення, псування або пошкодження.

ОСОБА_12 є потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки, за версією сторони обвинувачення, з його власності, поза його волею вибув автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , яким незаконно заволодів ОСОБА_3 , ввівши ОСОБА_12 в оману та здійснивши перереєстрацію зазначеного транспортного засобу з подальшим його відчуженням.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 30.12.2023 транспортний засіб - автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_4 (індивідуальний номерний знак « НОМЕР_1 »), 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору зареєстрований за ОСОБА_8 .

12.01.2024 зазначений автомобіль вилучено з володіння ОСОБА_11 слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024 року за ч. 3 ст. 289 КК України, за заявою ОСОБА_12 та, в подальшому, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, як свідчить заява потерпілого ОСОБА_12 від 28.07.2025, а також надані у суді пояснення представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_12 підтверджує, що ним отримано відшкодування вартості автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , від ОСОБА_3 , до якого майнових претензій не має та не заперечує проти скасування арешту та повернення автомобіля добросовісному набувачу ОСОБА_8 .

На переконання суду, зазначена обставина свідчить, що підстави для арешту майна, які існували на момент проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, на даний час відпали, подальше збереження арешту є недоцільним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, в силу положень ст.ст. 131, 132 КПК України, може бути застосовано виключно у випадку, якщо потреби досудового розслідування (судового розгляду) виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи і може бути виконане завдання, для виконання якого накладається арешт.

Причому, заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять тимчасовий характер.

Суд погоджується з позицією заявника клопотання, що за вказаних обставин перебування чи неперебування означеного автомобіля під арештом жодним чином не впливає на подальший судовий розгляд даного кримінального провадження.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції та утворюють «трискладовий тест», за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.

У рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» («Sporrong and Lonnroth v. Sweden») ЄСПЛ зазначив, що будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Складник «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, своєю чергою, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Так, у рішенні у справі «Фрессо і Руар проти Франції» (Fressoz and Roire v. France) ЄСПЛ зазначає, що «необхідність» будь-якого обмеження реалізації права завжди має бути обґрунтованою. Якщо такого мотивування немає, це є проявом свавілля держави.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ наголосив на неприпустимості свавільного втручання держави у права людини без нагальної на те потреби. Звичайно, насамперед уповноважені органи державної влади повинні оцінювати, чи наявна реальна суспільна потреба, яка виправдовує таке обмеження.

Вирішувати питання про пропорційність чи непропорційність обмеження прав людини має суд.

Отже, втручання у права має відповідати вимогам співмірності. Співмірність означає, що характер та обсяг втручання держави у права має бути не метою, а засобом для захисту необхідного суспільного блага.

З позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи.

В даному випадку, на переконання суду, обмеження не може вважатися пропорційним, оскільки автомобіль було вилучено і арештовано саме для його збереження, як безпосереднього предмета злочинного посягання, з метою подальшого можливого відновлення прав потерпілої особи.

З огляду на обставини цієї справи та позицію потерпілого, подальше збереження арешту майна становитиме непропорційне обмеження права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника третьої особи-володільця майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2024 у справі №754/697/24, з автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 2019 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, власником якого є ОСОБА_8 та перебуває у володінні ОСОБА_11 , та повернути володільцю - ОСОБА_11 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 04 серпня 2025 року о 09 годині 50 хвилин

Головуючий: ОСОБА_1