Справа № 464/1584/25
пр.№ 1-кп/464/330/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 19.09.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє 02.04.2025 вироком Франківського районного суду м. Львова за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України останньому призначено остаточне покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі, покарання не відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи в порушення вимог статей 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХIV,14.09.2024 близько 18:00 год., перебуваючи поблизу будинку № 57, що на вул. Стрийська у м. Львові, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав електричний самокат марки «Lenovo», модель «M2 Electric Scooter Black» 544) серійний номер ISQY60Y97660Z8A94258, вартістю 10 999 грн., що належить потерпілій ОСОБА_6 , чим заподіяв останній майнову шкоду на вказану суму.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 у присутності захисника винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та надав показання, в яких повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема про те, що 14.09.2024 близько 18:00 год., перебуваючи поблизу будинку № 57, що на вул. Стрийська у м. Львові шляхом вільного доступу таємно викрав електричний самокат марки «Lenovo», який надалі реалізував, шкоди потерпілій не відшкодував. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати та дав згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин.

Суд переконався у правильності розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення, у добровільності його позиції і належно роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після роз`яснення судом змісту норми ч. 3 ст. 349 КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Від прокурора, потерпілої та захисника заперечень з цього приводу не поступило.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися.

Потерпіла ОСОБА_6 подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, зазначила про невідшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди, просила поданий нею цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі, при обранні обвинуваченому міри покарання покладалася на розсуд суду.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч.6 ст. 368 КПК України.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, який вчинено повторно проти власності з корисливих мотивів, його наслідки у вигляді матеріальної шкоди потерпілій, дані про особу винного, який є військовослужбовцем за контрактом, неодружений, відсутність міцних соціальних зв`язків та осіб на його утриманні, за час проходження служби на посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зарекомендував себе посередньо, скарг та зауважень за місцем проживання на обвинуваченого до ОСББ «Гашека 15А» не надходило, під наглядом в психоневрологічному диспансері не перебуває, водночас з січня 2019 року перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобі та інших психотропних речовин, проте є таким, що не потребує заходів, передбачених статтями 94, 96 КК України, раніше неодноразово судимий, востаннє 02.04.2025 вироком Франківського районного суду м. Львова за ч. 4 ст. 186 КК України, з врахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді органу пробації, згідно з якою ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

З огляду на наведене, враховуючи особу обвинуваченого та фактичні конкретні обставини у зазначеному кримінальному провадженні у їх сукупності, зокрема завдання у результаті корисливого злочину матеріальної шкоди потерпілій, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, які його обтяжують, суд приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді позбавлення на строк 5 років, що буде достатнім для досягнення мети покарання. Підстави для призначення більш суворого покарання відсутні.

На думку суду належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером встановлених конкретних дій обвинуваченого, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

Призначення ОСОБА_3 саме покарання у виді позбавлення волі буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім цього, вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.04.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 7 семи років позбавлення волі; остаточне покарання за даним вироком обвинуваченому визначено з урахуванням покарання, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21.10.2024, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання не відбутої частини з покаранням за цим вироком, у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.04.2025, ОСОБА_3 необхідно остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Потерпілою ОСОБА_6 у порядку, визначеному ст. 128 КПК України, пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, в розмірі 10 999 грн., розглядаючи який, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Під час розгляду кримінального провадження доведено вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення відносно майна потерпілої цивільного позивача, а відтак і у заподіянні останнім шкоди на заявлену у позові, який такий визнав повністю, суму.

У ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З урахуванням наведених вище підстав і мотивів, заявлений цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 10 999 грн.

Речові докази, а саме три оптичні електронні носії (DVD-R, сompact disk) з відеозаписами, долучені до матеріалів кримінального провадження згідно з постановами слідчого від 17.10.2024, необхідно залишити у таких матеріалах.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.04.2025, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строк 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 за даним вироком рахувати з часу обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000127 від 14.02.2025 (тримання під вартою), тобто з 19.02.2025.

Задовольнити цивільний позов ОСОБА_6 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 10 999 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень.

Речові докази, а саме:

- три оптичні електронні носії (DVD-R, сompact disk) з відеозаписами, долучені до матеріалів кримінального провадження згідно з постановами слідчого від 17.10.2024, залишити у таких матеріалах.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_7