Справа № 130/1228/25
Провадження №11-сс/801/382/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

представника заявників ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.05.2025 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.05.2025 клопотання слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 задоволено, накладено арешт на: екскаватор колісний марки «Atlas 1404», днз НОМЕР_1 , згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у користуванні іншої особи; автомобіль марки «Daf», моделі «XF 105.460», днз НОМЕР_3 , згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у користуванні іншої особи, шляхом позбавлення права на його відчуження, до прийняття законного рішення у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 , поданій в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , порушується питання про скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на транспортні засоби. Адвокат звертає увагу суду, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не являються підозрюваними в кримінальному провадженні, а є третіми особами, щодо майна яких вирішується питання про арешт. Зі змісту ч. 2 ст. 64-2 КПК України вбачається, що з клопотанням про арешт майна таких осіб має звертатися прокурор, а не слідчий. Також вважає, що на час розгляду слідчим суддею клопотання, в ньому відсутні докази, які підтверджують факт незаконного видобування корисних копалин транспортним засобом марки «Daf», моделі «XF 105.460», днз НОМЕР_3 та екскаватором колісним марки «Atlas 1404», днз НОМЕР_1 . Викладені в клопотанні факти, на думку апелянта, є надуманими, а підстави реєстрації кримінального провадження є штучними. Так, екскаватор використовувався ОСОБА_8 як навантажувач мінеральних добрив, які були розфасовані в мішки типу «Біг Бег» вагою 1 тонна у розкидач мінеральних добрив. Внесення міндобрив проводилось на двох земельних ділянках, площею по 2 га, які належать ОСОБА_11 . До видобутку піску транспортні засоби не мають жодного відношення та були розташовані на значній відстані від місця видобутку. У місці завантаження міндобрив грунт піщаний, що пояснює нашарування піску на екскаваторі. Також адвокат вказує, що слідчим не надано суду будь-яких доказів того, що стосовно транспортних засобів могли бути здійсненні будь-які дії направленні на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи їх відчуження. Арешт, накладений на транспорті засоби ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , позбавляє їх права користуватись своїм майном в законний спосіб та є безпідставним втручанням у їх право власності.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримала свою апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вказавши на її безпідставність.

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників провадження, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого або прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами, ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 09.04.2025 на земельній ділянці, що знаходиться поблизу с. Сідава Жмеринської міської громади Жмеринського району Вінницької області, невідомі особи, здійснювали незаконне видобування корисних копалин, а саме піску. Виїздом СОГ на місце події на польовій дорозі виявлено екскаватор колісний марки «Atlas 1404», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який на праві власності належать ОСОБА_8 та на момент огляду перебував у користуванні іншої особи та транспортний засіб марки «Daf», моделі «XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на праві власності належать ОСОБА_9 та на момент огляду перебував у користуванні іншої особи, які розміщуються неподалік піщаного кар`єру, в якому помітні сліди екскавації та який знаходиться на території Жмеринської міської громади Жмеринського району Вінницької області.

В ході проведення огляду місця події, 29.04.2025 оглянуто транспортний засіб марки «Daf», моделі «XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_3 , без будь-яких слідів та пошкоджень, та екскаватор колісний, марки «Atlas 1404», реєстраційний номер НОМЕР_5 , в ківші якого наявні нашарування піщаної суміші, ззовні схожої на пісок.

Постановою слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області від 06.05.2025 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Клопотання мотивоване необхідністю збереження речових доказів, запобігання їх відчуження, приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі чи продажу іншій особі.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчим у клопотанні не наведено достатніх підстав, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на транспортні засоби, а очевидна причина для утримання цього майна державою відсутня.

Відповідно до встановлених органом досудового розслідування обставин, транспортні засоби, на які накладено арешт, нібито використовувались для незаконного видобутку піску.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт транспортних засобів, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливість використання даного майна, як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Незважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами транспортні засоби, слідчим у клопотанні не доведено таку мету арешту як збереження речових доказів.

Так, у клопотанні слідчий просить накласти арешт на транспортні засоби, з метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження, при цьому, з матеріалів клопотання не вбачається призначення будь-яких експертиз з цими транспортним засобом. Використання транспортних засобів, як засобу для вчинення кримінального правопорушення у клопотанні також не доведено.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що транспортні засоби можуть бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні.

Слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено відношення майна до обставин, які розслідуються в рамках кримінального провадження №0000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, а саме незаконне видобування корисних копалин, оскільки не доведено з яких підстав транспортний засіб відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання майна, яке належить на праві власності третім особам.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно третьої особи, не обґрунтував його відношення до обставин кримінального правопорушення, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

Отже, накладення арешту на належне ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майно не виправдовує такий ступінь втручання у їх права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, яким у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.05.2025 про накладення арешту на майно скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 про арешт майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4