ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000352 від 21 червня 2024 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Підгороднє Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новокодацького районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, що належить обвинуваченому на праві особистої власності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, що належить обвинуваченому на праві особистої власності.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_10 , у невстановлений час та місці, маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання психотропної речовини для особистого вживання без мети збуту, незаконно придбав два полімерні пакети з порошкоподібною речовиною, а саме психотропною речовиною «РVР», які поклав в пакет з тістечками «Еклер», який перевіз на територію ДУ «ДВК (№ 89)».

В подальшому, 20 червня 2024 року близько о 18 годинні 45 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи на території ДУ «ДВК (№89)», був зупинений працівником оперативного відділу колонії, в ході розмови з яким ОСОБА_7 повідомив, що має при собі заборонену в цивільному обігу психотропну речовину. 20 червня 2024 року в період часу з 19 годин 20 хвилин по 19 годину 23 хвилини під час проведення огляду місця події, а саме відкритої ділянки місцевості на території ДУ «ДВК (№ 89)», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 1А, в присутності двох понятих, у ОСОБА_7 вилучено полімерний фрагмент в якому знаходилось два полімерних пакета з білою речовиною масами 0,3742 г., 0,5319 г. яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «РVР»., маса якої становить відповідно 0,2768 г. та 0,3855 г., яку ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав, перевіз, для особистого вживання без мети збуту.

В подальшому ОСОБА_7 у невстановлений час та місці, маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання психотропної речовини для подальшої її передачі у місця позбавлення волі - ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» (далі - ДУ «ДВК (№ 89)»), яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 1А, незаконно придбав психотропну речовину «РVР», яка знаходилась в сліп-пакеті.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 у невстановлений час та місці, помістив вищевказаний сліп-пакет в середину пачки вермішелі швидкого приготування «Мівіна», приховавши за допомогою клею місце розрізу. Після чого помістив макаронний виріб «Мівіна» із вмістом до поліетиленового пакету з іншими продуктами харчування. Таким чином, ОСОБА_7 під видом продуктів харчування приховав психотропну речовину для передачі через кімнату приймання передач ДУ «ДВК (№ 89)» з метою збуту засудженому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на територію колонії.

Продовжуючи реалізовувати свій кримінально протиправний умисел, 24 червня 2024 року о 13 годині 04 хвилин ОСОБА_7 прийшов до відділення Нової Пошти № 1, (Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка, вул. Центральна 44А), де о 13 годинні 19 хвилин сформував посилку за № 0925 з особистими речами, предметами гігієни та продуктами харчування серед яких були макаронні вироби «Мівіна», що містили в собі сліп-пакет з психотропною речовиною «РVР» та направив вказану посилку до засудженого ОСОБА_11 у місце позбавлення волі ДУ «ДВК (№ 89)»

25 червня 2024 року о 15 годинні 30 хвилин, працівниками колонії при отриманні вказаної посилки та перед її передачею засудженому ОСОБА_11 проведено огляд її вмісту, та продуктах харчування, а саме в макаронних виробах «Мівіна» виявлено сліп-пакет з психотропною речовиною «РVР».

25 червня 2024 року в період часу з 16 годин 50 хвилин по 17 годин 00 хвилин під час проведення огляду місця події в кімнаті прийому передач ДУ «ДВК (№ 89)», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 1А, працівниками поліції в присутності двох понятих чоловічої статті, вилучено сліп-пакет з речовиною масою 0,3222 г., яка в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «РVР». Маса «РVР» в сухому остатку становить 0,2335 г.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, встановивши при цьому додаткові обставини, що пом`якшують покарання. Обвинувачений вважає, що в якості таких обставин може бути визнано те, що він раніше не судимий, самостійно виховує неповнолітнього сина, до арешту був офіційно працевлаштований та мав джерело доходу, за місцем проживання характеризується позитивно, свою вину визнав та щиро розкаявся. Обвинувачений зауважує, що призначене судом покарання в його віці є непомірним щодо його повного відбуття.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині епізоду від 20.06.2025 та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити останньому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор вважає, що судом помилково кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України. На переконання останнього, суд не надав оцінки показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та помилково надав перевагу показанням ОСОБА_7 які є суперечливими та не узгоджуються з рештою матеріалів провадження. Водночас, на думку прокурора, суд помилково не врахував факт обізнаності брата обвинуваченого про те, що в передачі, яку приніс ОСОБА_7 на територію колонії міститься психотропна речовина, що зафіксовано відеозаписом з камер відеоспостереження установи відбування покарань. Окрім цього, прокурор звертає увагу на другий епізод злочину, яким встановлено аналогічний спосіб передачі психотропної речовини у продуктах харчування, що спростовує його пояснення про випадкове та виключно особисте зберігання речовини для власного вжитку. На думку прокурора, ідентичність схеми у двох епізодах демонструє повторюваність та системність дій обвинуваченого. Більш того, прокурор зауважує, що висновками експерта встановлено ідентичність речовин, виявлених при першому та другому епізоді злочинної діяльності ОСОБА_7 - особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено РVР.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за епізодом від 24 червня 2024 року, учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

За цих умов колегія суддів переглядає лише правильність висновків суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом від 20 червня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України, а також відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та його особі.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями обвинуваченого, який засвідчив, що перед тим як їхати до брата в колонію, окрім речей для останнього, купив для себе тістечка «Еклери», а також психотропну речовину у сліп пакету, яку поклав в пакунок з тістечкам. До колонії він дістався громадським транспортом, а тому доїхав вже ввечері, тож розумів, що навряд чи зможе передати передачу для свого брата. Перебуваючи на території біля адміністративної будівлі, до нього підійшов співробітник колонії та на його запитання чи є в нього заборонені речі, він повідомив, що має психотропну речовину, яку він тримає при собі для особистого вживання. Були викликані співробітники поліції, і він добровільно видав їм два сліп пакети з психотропною речовиною. Оскільки було жарко, то зазначені сліп пакети з психотропною речовиною були замазані шоколадом з тістечок.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який вказав на те, що перебуваючи на службі, на території колонії побачив невідомого чоловіка, який представився як ОСОБА_7 . Вказаний чоловік дуже нервував, пояснив що прийшов до свого брата ОСОБА_11 та приніс йому передачу, а на питання чи є в нього щось заборонене, повідомив, що має при собі психотропні засоби, які знаходяться в тістечках та які він купив для особистого вживання. При цьому, свідок зауважив, що зупинив ОСОБА_7 у вечірній час на території колонії, біля адміністративної будівлі, тоді як передачі приймають в іншому місці, до якого ОСОБА_7 не дійшов. Всі посилки, які передаються засудженим, ретельно перевіряються співробітниками колонії;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який вказав на те, що у колонії працює черговим лікарем фтізіатром. 20 червня 2024 року він знаходився на чергуванні та його запросили співробітники поліції бути понятим. Під час огляду у чоловіка, який представився як ОСОБА_7 , співробітниками поліції було виявлено та вилучено згорток скручений в трубочку, який знаходився в пакеті з тістечками «Еклер» та був забруднений шоколадом. Як пояснював ОСОБА_7 , ці психотропні речовини він придбав для себе;

- протоколом огляду місця події від 20.06.2024 та відеозаписом до нього, якими зафіксовано огляд ділянки місцевості, розташованої на територій ДУ «ДВК» № 89 по вулиці Д. Галицького, 1а в місті Дніпрі, де виявлено чоловіка, який представився як ОСОБА_7 та повідомив, що має при собі пакунок, в якому знаходяться тістечка «Еклери» в яких запаковано наркотичну речовину скручену в трубочку білого кольору, яку вилучено в ході огляду;

- висновком експертизи № СЕ-19/104-24/25957 НЗПРАП від 25.06.2024, згідно з яким надані на експертизу 24 червня 2024 року порошкоподібні речовини білого кольору масами 0,3742, 0,5319 грам містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено «РVР». ( 1-феніл-2піролідин-1-іл-пентал-1-он) маса якої становить відповідно 0,2768г., 0,3855 грам.

Надаючи оцінку цим доказам, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази у своїй сукупності суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З матеріалів провадження об`єктивно вбачається, що обвинувачений факт придбання психотропної речовини не заперечував, а також визнав, що вона перебувала в нього лише для власного споживання. Наведені обставини відповідають протоколу огляду від 20.06.2024, а також показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Доводи прокурора про ненадання оцінки показанням вказаних свідків суд розцінює критично, оскільки їх достовірність підтверджується відеозаписом, долученим до протоколу огляду.

Що стосується решти доводів прокурора, зокрема неврахування судом способу передачі психотропних речовин за другим епізодом, а також факту обізнаності брата обвинуваченого про те, що в передачі, яку приніс ОСОБА_7 на територію колонії, міститься психотропна речовина, то вони жодним чином спростовувати висновки суду не можуть.

Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чиїх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо.

З матеріалів провадження вбачається, що жодні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 мав намір на збут виявлених у нього психотропних речовин, відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згорток з психотропною речовиною не був захований у самі тістечка, а перебував зверху пакунка з ними, тож у разі перевірки цього пакунка працівниками колонії, його неможливо було не помітити.

Поряд із цим, з показань свідків вбачається, що обвинуваченого було зупинено поза межами приміщення, де здійснюється передання та попередня перевірка речей для засуджених, а психотропну речовину було видано ним добровільно.

На переконання колегії суддів, наведені обставини доводять обґрунтованість висновків суду щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки ані поведінка обвинуваченого, ані спосіб пакування, ані кількість психотропної речовини не вказує на наявність умислу на збут.

Ті обставини, що обвинуваченого було затримано з психотропною речовиною на території колонії, самі по собі свідчити про наявність у діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України не можуть, як і відомості про спосіб вчинення обвинуваченим другого епізоду злочинної діяльності.

Суд вважає, що дії обвинуваченого за першим епізодом є вочевидь відмінними, оскільки психотропна речовина не приховувалась та безпосередньо не передавалась засудженому через працівників колонії, що не є характерним для збуту.

Отже, жодні наведені прокурором доводи свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли та висновків суду не спростували, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку з підстав неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів також не встановлено.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та його особі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в диспансерах та лікарнях не перебуває, самостійно виховує сина ОСОБА_14 , 2008 року народження.

В якості обставин, що згідно положень ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, за умови конфіскації його майна, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення більш м`якого покарання, про що в апеляційній скарзі порушує питання обвинувачений.

На переконання колегії суддів, суд належним чином врахував особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Ті обставини, що ОСОБА_7 раніше не судимий та визнав свою вину, не є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, як і відомості про наявність на утриманні сина та позитивну характеристику.

Суд звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив, зокрема, тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, намагався збути психотропні речовини на території колонії, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність останнього та не дає підстав для призначення покарання із застосування положень ст. 69 КК України.

За цих умов, колегія суддів погоджується з тим, що виправлення обвинуваченого можливе протягом визначеного судом строку позбавлення волі та вважає це покарання справедливим по відношенню до нього.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні або скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,

колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4