Справа № 461/2544/25
Провадження № 1-кп/461/424/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року. м. Львів.

Галицький районний суд м.Львова

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 27-ч. 3 ст. 369, ч.ч. 4,5 ст. 27, ч. 2 ст. 28-ч. 1 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2025 р. в провадження Галицького районного суду м. Львова надійшло № 461/2544/25 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 27-ч. 3 ст. 369, ч.ч. 4,5 ст. 27, ч. 2 ст. 28-ч. 1 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_4 .

17.04.2025 у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 27-ч. 3 ст. 369, ч.ч. 4,5 ст. 27, ч. 2 ст. 28-ч. 1 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано наступним. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2025 до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено відповідні обов`язки.

Востаннє, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2025 підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши йому з 21:00 год. до 06:00 год. залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.04.2025 та на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого судді або суду на першу вимогу; 2) не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний час доби з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, без дозволу слідчого, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, прокурора слідчого судді або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватися від спілкування із ОСОБА_6 та свідками в даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до Головного управління ДМС у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11, свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали та обов`язків визначено до 30.04.2025 включно.

Постановою заступника керівника Львівської обласної прокуратури від 27.03.2025 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 30.04.2025 включно.

31.03.2025 обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні № 0001097 від 26.10.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 4, 5 ст. 27. ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 369-2 КК України Львівською обласною прокуратурою скеровано до Галицького районного суду м. Львова.

Прокурор стверджує, що з огляду на необхідність забезпечення виконання обвинуваченою покладених на нього процесуальних обов`язків, а також на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченому слід продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Тому просить клопотання задовольнити.

Прокурор у судовому засідання клопотання підтримав з мотивів, наведених у ньому. Просив таке задовольнити.

Підозрюваний та її захисник у судовому засіданні клопотання заперечили з огляду на його необгрунтованість та недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Загальна Декларація прав людини у статті 3 проголошує «Кожна людина має право на життя, на свободу та особисту недоторканність» також варто зазначити, «Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод» у якому теж наявне це положення. Конституція України також у статті 29 закріплює право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Всупереч ст. 177 КПК України в клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу не обґрунтовано жодного ризику, передбаченого ч. 1 даної статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Однак, стороною обвинувачення не наведено жодної підстави вважати, що обвинувачений буде переховуватись від суду, та такі не обгрунтовані в клопотанні.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

ОСОБА_4 раніше не судимий та жодного разу не притягався до кримінальної відповідальності. У клопотанні не наведено підстав вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. Суд бере до уваги той факт, що обвинувачений не ухиляється від явки до суду, з`являється у судові засідання, належним чином виконує покладені на нього обов`язки.

Таким чином, враховуючи наведене, відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, метою запобігання яких є продовження строку дії запобіжного заходу, тобто відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Всупереч зазначеній нормі, в клопотанні прокурора жодним чином не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою ст. 176 КПК України, не може запобігти «доведеним» під час розгляду ризику або ризикам.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби.

Керуючись ст.ст. 369, 376 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 27-ч. 3 ст. 369, ч.ч. 4,5 ст. 27, ч. 2 ст. 28-ч. 1 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1