Справа№ 953/4431/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001938 від 02.09.2023 року за обвинуваченням:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №0000009 від 06.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

13.05.2015 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі;

05.02.2016 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 19.02.2018 року за відбуттям строку покарання;

26.06.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, звільнений 14.08.2020 року за відбуттям строку покарання;

19.11.2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 20.09.2024р., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

10.03.2025 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025 о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_1 перебував у приміщенні супермаркету «АТБ», за адресою: м. Харків, вул. Гіршмана, 16, де у нього раптово виник прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_1 , побачив велосипед марки «Marin Bobcat Trail 3 29» 2021, розмір XL, blue, блакитного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_1 діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_4 №64/2022 від 24.02.2022 та неодноразово продовженого, останній раз Указом Президента України ОСОБА_4 №235/2025 від 15.04.2025 на всій території України, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і свідомо бажаючи їх настання, маючи на меті незаконне збагачення, шляхом вільного доступу, взяв, тим самим викрав, велосипед марки «Marin Bobcat Trail 3 29» 2021, розмір XL, blue, блакитного кольору вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №5767 від 28.04.2025 в розмірі 21838,23 гривні. Після чого, ОСОБА_1 покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, обернувши його на свою користь та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 21838 гривень 23 копійки.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_1 за ст. 185 ч. 4 КК України як таємне викрадення чужого майна - крадіжка, вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану та за ч. 3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу вчинення, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення пояснив, що він 15.04.2025 о 19 годині 30 хвилин перебував у приміщенні супермаркету «АТБ», за адресою: м. Харків, вул. Гіршмана, 16,виходив з магазина побачив велосипед марки «Marin Bobcat Trail 3 29» блакитного кольору, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, взяв велосипед та поїхав на ньому в сторону залізничного вокзалу, де його продав за 500 гривень, кошти витратив на власні потреби. Шкодує про скоєне, критично ставитяся до власних дій, просить суд суворо не карати.

Потерплий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, претензій матеріального та морального характеру не має, покарання просив призначити на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження суд, в силу ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням постанови про визнання речовими доказами та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів цивільного позову. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд доходить висновку, що вина підсудного ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованих злочинів повністю доведена.

При призначенні покарання, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд враховує суспільну небезпеку скоєного діяння та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_1 вчинив злочини, які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжкими, щиро кається, своїми правдивими і послідовними показаннями сприяв встановленню істини у справі, на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудного, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, правдиві і послідовні покази, які сприяли встановленню істини у кримінальному проваджені, відсутність претензій матеріального морального характеру потерпілого.

Обставини, що обтяжують покарання, не встановлено.

Суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

Згідно зі ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, передбачену у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України суд не може ще раз врахувати ні повторності, ні рецидиву злочину при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує ( Постанова Верховного Суд у справі № 203/921/16-к).

Оскільки дії ОСОБА_1 кваліфіковані за кваліфікуючою ознакою повторності, з підстав його засудження за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 185, 186 КК України (згідно пред`явленого обвинувачення), підстави для визнання обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину, відсутні.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форми вини, мотиву, мети, способу, стадії вчинення, і т.ін.). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р., особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Призначаючи покарання ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими злочинами, правдиві і послідовні показання, які сприяли встановленню обставин у кримінальному провадженні, щире каяття, та те, що ОСОБА_1 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним і достатнім для обвинуваченого ОСОБА_1 покаранням, яке сприятиме його виправленню і запобігатиме вчиненню ним нових злочинів, є покарання в межах санкції ст. 185 ч. 4 КК України у виді позбавлення волі і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у виді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, разом з тим 15.04.2025 ОСОБА_1 вчинив новий злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Верховний Суд, виходячи із системного аналізу вказаної норми, дійшов висновку, що початковим моментом періоду вчинення злочину, протягом якого суд призначає покарання за сукупністю вироків, є саме момент постановлення вироку, а не набрання ним законної сили.

Наведене свідчить про те, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст.71 КК України (за сукупністю вироків).

Така позиція Суду узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 06 2020 року у справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18).

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.71 КК України та призначити ОСОБА_1 остаточне покарання за сукупністю вироків, а саме з урахуванням попереднього вироку Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року, яким його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 т.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі. на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання слід частково приєднати не відбуте покарання, призначене вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року.

При цьому суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, а також ст. 69, КК України, які б давали суду можливість звільнити обвинуваченого ОСОБА_1 від відбуття покарання із випробуванням або застосувати більш м`яке покарання.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Приписами ч. 2 ст. 124 КПК також установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта в сумі 2544,48 грн. суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України, при цьому скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі, призначеного за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року та призначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 , обчислювати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні:

Велосипед марки «MarinBobcatTrail 3 29» 2021, розміру XL, блакитного кольору, належний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 переданий потерпілому на відповідальне зберігання залишити у володінні ОСОБА_3 .

Скасувати арешт накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2025р

Стягнути з ОСОБА_1 , 03.05.1976 на користь держави в особі Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса» витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи № 5767 у розмірі 2544,48 грн (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) грн. 48 коп.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_5