Справа №766/1820/22
н/п 1-кп/766/2418/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

Обвинуваченого ОСОБА_4 ,

під час відкритого підготовчого судового засідання з розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 07.01.2022 року за № 0000015 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, Сімферопольського району, с. Веселе, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України,

встановив:

01.02.2022 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000015 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив суд звернути увагу на ту обставину, що обвинувачений неодноразово не з`являвся до судового засідання, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, щодо нього вже застосовувався розшук, після якого він знов порушив свій процесуальній обов`язок щодо необхідності з`являтися до судового засідання та повідомляти про причини неявки. Зазначив, що наявні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, оскільки обвинувачений вже перебуває у розшуку, та може вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений заперечував щодо задоволення зазначеного клопотання, вказував, що змінив місце проживання, тому повістки про розгляд справи не получав, номер телефону належить його колишній дівчинці, з якої він більше не підтримує стосунки, та яка його не повідомляла про СМС повідомленння щодо необхідності явки до суду, просив відмовити в задоволенні вказанного клопотання. Також вказував що наміру ухилятися від суду він не має, зобовязується зявлятись до суду за першою вимогою.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшов до наступного висновку:

01.03.2022 м. Херсон було окуповано військами рф, внаслідок чого рішенням зборів суддів Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2022 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області зупинено.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року №566/0/15-23 «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», роботу Херсонського міського суду Херсонської області відновлено з 01.06.2023 року. Датою початку процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12.06.2023 року.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2022 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли судді ОСОБА_1 .

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується в ряді кримінальних правопорушень, в тому числі у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від від чотирьох до шести років.

Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 91 КПК України, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому ч. 1ст. 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. На даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами хоча і не розпочато судом, проте направлений до суду обвинувальний акт, який свідчать про вагомість зібраних під час досудового розслідування доказів, які можуть свідчити про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому протиправних дій.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першоюстатті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Обвинувачений на неодноразові виклики у судові засідання не з`явився, про причину свого неприбуття не повідомив.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.03.2024 року обвинуваченого було оголошено в розшук, та провадження по справі було зупинено.

30.04.2024 року провадження по справі було відновлено у зв`язку з повідомленням ВП ХРУП ГУНП в Херсонській області щодо факту місця проживання особи та надання ОСОБА_4 зобов`язання з`явитись до суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2024 року обвинуваченого було повторно оголошено в розшук у зв`язку з неодноразовими неявками обвинуваченого, та провадження по справі було зупинено.

10.12.2024 року провадження по справі було відновлено у зв`язку з повідомленням ВП ХРУП ГУНП в Херсонській області щодо факту місця проживання особи та надання ОСОБА_5 зобов`язання з`явитись до суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.02.2025 року розгляд вищевказаного кримінального провадження було зупинено. ОСОБА_4 оголошено у розшук та надано дозвіл на затримання та доставки до Херсонського міського суду Херсонської області для вирішення питання про обрання відносно нього запобіжного заходу.

19.05.2025 року на виконання ухвали суду про розшук, обвинуваченого ОСОБА_4 було доставлено до Херсонського міського суду Херсонської області.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 (справа №5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосуванняст. 49 ККУкраїни слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховуватись від суду (для участі в судові засідання неодноразово не з`являвся, ухилявся від виконання ухвал суду про привід, двічі був оголошений у розшук через систематичні неявки до суду).

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; дані про особу, який є раніше судимим, офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходу.

Разом з тим, зі змісту ч.1,4 ст. 194 КПК України випливає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно практики ЄСПЛ при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Прокурор у клопотанні жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1 ст. 183 КПК України.

Домашній арешт полягає у «менш суворій» ізоляції обвинуваченого від суспільства без тримання під вартою і застосовується, коли фактично є підстави для взяття під варту, однак повна ізоляція особи є недоцільною.

ЄСПЛ у пункті 17 рішення «Манчіні проти Італії» прирівняв домашній арешт, з огляду на його рівень і напруженість, до позбавлення волі у розумінні статті 5 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод. Таке рішення підтверджує фактичну суворість цього запобіжного заходу та відповідно до демократичних європейських цінностей можливість його застосування виключно як одного із крайніх заходів.

Суд з урахуванням всіх встановлених обставин, вважає, що хоча прокурором було доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК УКраїни в частині застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому достатнім буде визначити час для перебування в умовах домашнього арешту за адресою його проживання в певний час доби, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і вважає, що такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Наявність запобіжного заходу у вигляді арешту вже є стримуючим фактором для належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.314,315, 131, 132, 176-178, 183, 184,194, 331,КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді «тримання під вартою» - відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, заборонивши йому в період часу з 22.00 год. по 07.00 годину наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (за винятком часу дії повітряної тривоги) строком до 19.07.2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-не відлучатись з місця проживання без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт, для виїзду закордон, та інші документи, які надають таке право;

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1