Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року Справа № 608/1524/24

Номер провадження1-кс/608/340/2025

Слідчий суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: заступника начальника СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , її захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові клопотання заступника начальника СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , не військовозобов`язаної, з середньою спеціальною освітою, не одруженої, не працюючої, не судимої, яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ч.2 ст. 115, ст. 166 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник начальника СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області майор поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваної ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000243 від 14 червня 2024 року.

В клопотанні вказала, що групою слідчих СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000243 від 14.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 166, п.2 ч.2 ст. 115 КК України.

Так, згідно ст. 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» - сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Також, відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12 липня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в акушерському відділенні КНП «Чортківська ЦМЛ» народила хлопчика ОСОБА_7 .

Дитина ОСОБА_7 народилася із важким перинатальним ураженням центрально-нервової системи гіпоксично-ішемічного походження. Цей патологічний процес обумовив різке пригнічення нервово-рефлекторної діяльності, що призвів до виразних рухових порушень з формуванням спастичного тетрапарезу (параліч усіх кінцівок) та важкої інвалізації дитини. Вищенаведене виключало можливість виконання дитиною активних дій («пересуватись, кликати на допомогу» тощо), у зв`язку з чим дитина потребувала постійного догляду за собою.

Водночас, мати дитини ОСОБА_5 , маючи можливість належно доглядати дитину ОСОБА_7 та виконувати встановлені законом обов`язки по догляду за дитиною, впродовж 2019-2024 років злісно, умисно таких обов`язків не виконувала, що виражалось у залишенні дитини на тривалий термін без нагляду, харчування, ухиленні від лікування.

Так, продовжуючи злісно ухилятись від виконання обов`язків встановлених законом по догляду за дитиною, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що її малолітній син ОСОБА_7 через свій важкий стан здоров`я позбавлений можливості виконання активних дій та самостійно харчуватись, у зв`язку з чим потребує постійного догляду за собою, у період часу з 09.06.2024 до обідньої пори 12.06.2024, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, був залишений матір`ю без нагляду дорослих осіб та перебував безперервно сам у квартирі за адресою АДРЕСА_2 .

В результаті, злісне невиконання матір`ю ОСОБА_5 встановлених обов`язків по догляду за своїм малолітнім сином ОСОБА_7 , призвело до тяжких наслідків у вигляді розладу його здоров`я, що виразилось в значному дефіциті маси тіла, повній відсутності жирової клітковини, атрофічних змінах слизових оболонок шлунково-кишкового тракту та різких змінах у внутрішніх органах.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, - злісне невиконання батьками, встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Окрім того, 12 червня 2024 року, у вечірній час, точної години досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 перебувала за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_3 та знаходилася поряд із своїм малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тоді ж у ОСОБА_5 , яка вважала себе обтяженою необхідністю постійного догляду за дитиною - сином ОСОБА_7 , виник умисел на умисне позбавлення життя останнього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя малолітнього сина, 12 червня 2024 року, у вечірній час, точної години досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , знаючи, що ОСОБА_7 , є малолітнім, використовуючи насильство в особливо вразливій для дитини ситуації, з причин її інвалідності І-ї групи із дитинства та безпорадного стану, а також, розуміючи та усвідомлюючи, що кожній дитині гарантується право на життя, свободу, особисту недоторканість, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано під час того, як малолітній ОСОБА_7 перебував у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , за допомогою невстановленого органом досудового розслідування м`якого предмету умисно закрила отвори носа і рота дитини, що призвело до механічної асфіксії, таким чином умисно вбила ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_5 12.06.2024 близько 21:00 годин залишила тіло малолітнього ОСОБА_7 у приміщенні квартири до якої повернулась лише 14.06.2024.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій малолітній дитині.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 07.06.2025.

07.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, а саме - злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки та нову підозру ще і за за п. 2 ч.2 ст.115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті малолітній дитині.

Під час досудового розслідування зібрано ряд доказів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ст. 166, п.2 ч.2 ст.115 КК України. Ці докази містяться в: Протоколі огляду місця події від 14.06.2024; Протоколах допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; Висновку експерта №319 від 14.06.2024; Висновку експерта №194 від 17.06.2024; Висновку експерта від 17.06.2024; Висновку експерта №458 від 17.06.2024; Висновку експерта №573/319 від 27.09.2024; Висновку експерта №15 від 31.03.2025.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до застосування

ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ст. 166, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, за ст. 166 до п`яти років, за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_5 , покладених на неї процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Окрім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 .

Таким чином, інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваної, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваній, обсягу пред`явленої їй підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Заступник начальника СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 вказує, що в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваної ОСОБА_5 .

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до

п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України, з врахуванням того, що ОСОБА_5 , підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Заступник начальника СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 вважає, що обрання менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_5 та запобігти ризикам, зазначеним вище, а саме передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні заступник начальника СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 та прокурор Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_4 клопотання підтримують, просять його задоволити з мотивів, наведених в клопотанні.

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_6 просять клопотання задоволити частково, обравши щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який був обраний раніше і який підозрювана не порушувала.

Слідча суддя, розглянувши клопотання, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 12 вищезазначеного Кодексу, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, в сфері кримінального судочинства ризиком розуміється конкретний прояв протидії кримінальному провадженню, що дає підстави застосувати до підозрюваного певний запобіжний захід.

Згідно ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, додані до клопотання матеріали, які зазначені у клопотанні та наведені вище в частині обґрунтування свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_5 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ч. 2 ст. 115, ст. 166 КК України.

При цьому, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідча суддя виходить не з точки зору доведеності вини підозрюваної, а з точки зору допустимості прийти до висновку, що підозрювана особа могла вчинити злочини, передбачені п.2 ч. 2 ст. 115, ст. 166 КК України за викладених обставин.

Отже, слід визнати підозру обґрунтованою та достатньою для того, що прийти до висновку про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, так як підозрювана ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, та може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки, вона не одружена, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки, вчинила особливо тяжкий та тяжкий злочини, які відповідно: до ст. 166 КК України карається, зокрема, позбавленням волі на певний строк, відповідно до п.2 ч.2 ст. 115 КК України карається позбавленням волі на певний строк та довічним позбавленням волі, а тому приходить до переконання про необхідність задоволити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваної.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_5 , слідча суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання її винуватою у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона підозрюється, а також дані про особу підозрюваної.

Такі обставини на думку слідчої судді, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Ці дані про особу підозрюваної ОСОБА_5 не вказують на підстави для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу,аніж про який вказує у своєму клопотанні заступник начальника СВ ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 , тому приходить до висновку про те, що є підстави вважати, що застосування відносно підозрюваної більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, зважаючи на доведеність заступником начальника СВ та прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, слідча суддя вважає за доцільне клопотання заступника начальника слідчого відділу ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк досудового розслідування до 07 червня 2025 року відносно підозрюваної ОСОБА_5 - задоволити.

Крім того, слідча суддя вказує, що статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване та воно є виправданим. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи, і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Також, слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогоднішній день. Відповідно до листа Верховного Суду № 1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою, зокрема, як відповідний ризик , слід ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні. Згідно з рекомендаціями Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022, до визначених ст. 177 КПК України ризиків безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідча суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовільняючи клопотання про обрання підозрюваній ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, слідча суддя враховує доведеність на даний момент того, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 за п.2 ч. 2 ст. 115 КК України, вчинений із застосуванням насильства, тому слідча суддя вважає за необхідне не визначати підозрюваній ОСОБА_5 розмір застави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 29 Конституції України, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання заступника начальника СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ч.2 ст. 115, ст. 166 Кримінального кодексу України задоволити.

Застосувати щодо підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ч.2 ст. 115, ст. 166 КК України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, на строк досудового розслідування, а саме - до 07 червня 2025 року.

Ухвала слідчої судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 07 червня 2025 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії повного судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчої судді не зупиняє її виконання. Слідча суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Оригінал ухвали знаходиться в кримінальному провадженні №0000243 від 14 червня 2024 року.

Ухвала набрала законної сили " " _________________ року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано " " ________________ року.

Секретар: