Номер провадження: 11-сс/813/463/25
Справа № 509/370/25 1-кс/509/199/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.02.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000066, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2024за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.02.2025 задоволено клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та накладено арешт на документи (речові докази), які були вилучені прокурором Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 під час проведення огляду 21.01.2025, а саме: оригінал листа вих. №1131 від 13.03.2024 виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 , Акт приймання-передачі документів від 26.12.24 щодо передачі адвокатом ОСОБА_10 клієнту ОСОБА_8 листа вих. №1131 від 13.03.2024, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 , Угоду від 13.11.2024 про розірвання договору № б/н від 12.03.2024, укладену між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , що належать ОСОБА_8 .

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, щовилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України та прокурором безпідставно було вилучено зазначене майно з порушенням вимог КПК України за відсутності ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів адвоката ОСОБА_7 .

Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

До початку судового розгляду від прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких прокурор зазначає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання про арешт майна, врахував положення ч. 2 ст. 173 КПК України, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000066, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2024за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, як такі, щовідповідають критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що сектором дізнання ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000066 від 10.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме, 10.07.2024 року ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явив працівнику зазначеної установи завідомо підроблені військово-облікові документи, видані на його ім`я - Довідку ВЛК №3470 та Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 .

Під час досудового розслідування 12.07.2024 було допитано начальника військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , який пояснив, що 10.07.2024 ОСОБА_8 знаходячись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за вищевказаною адресою пред`явив йому: Довідку ВЛК №3470 та Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , оглянувши які, начальник військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 виявив ознаки підробки, а саме невідповідність підписів від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 справжньому підпису, у зв?язку з чим, викликав поліцію, а ОСОБА_8 в свою чергу покинув місце події, не дочекавшись приїзду поліції.

10.07.2024 слідчим СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 проведено огляд місця події у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено Довідку ВЛК №3470 та Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 видані на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою дізнавача СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 від 11.07.2024 - вказані документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області від 12.07.2024 накладено арешт на речові докази: Довідку ВЛК №3470 та Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 видані на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно письмової відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 вих. №5/1/141 від 17.01.2025 ОСОБА_14 : Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідка ВЛК №3470 від 11.10.2023 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - не видавалися ІНФОРМАЦІЯ_4 та згідно даним єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «ОБЕРІГ» ОСОБА_8 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 не перебуває, що підтверджує те, що Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідка ВЛК №3470 від 11.10.2023 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - мають ознаки підробки, що підтверджується висновком судового експерта №СЕ-19/116-24/16009-ДД від 13.08.2024.

Разом із тим, 07.01.2025 до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0000066 від 10.07.2024 року щодо скасування арешту майна з вищевказаних документів та їх повернення ОСОБА_8 , яке обґрунтовується тим, що своє клопотання адвокат ОСОБА_7 надала до суду власноруч завірену копію листа вих. № 1131 від 13.03.2024, видану начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 із інформацією наступного змісту: «На Ваш запит №3 від 13.03.2024 року, щодо надання інформації стосовно громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомляю наступне: Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 11.10.2023 та довідка військово-лікарської комісії №3470 від 11.10.2023 ІНФОРМАЦІЯ_6 видавались».

Разом із тим, як випливає з клопотання прокурора, органом досудового розслідування отримано відомості на запит дізнавача, про те, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 запит №3 від 13.03.2024 від адвоката ОСОБА_10 стосовно видачі громадянину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 11.10.2023 року та довідки військово-лікарської комісії №3470 від 11.10.2023 - не надходив.

Крім того, відповідь №1131 від 13.03.2024 на ім`я адвоката ОСОБА_10 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 видавалося Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 від 11.10.2023 та довідка військово-лікарської комісії № 3470 від 11.10.2023 ОСОБА_8 не видавалася.

21.01.2025 лист вих. №1131 від 13.03.2024 виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 постановою прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_6 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000066 від 10.07.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України.

В цей же день, 21.01.2025, приблизно о 14:40 год., адвокат ОСОБА_7 під час розгляду в Овідіопольському райсуді Одеської області її клопотання щодо скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0000066 від 10.07.2024 (справа №509/85/25) - надала суду оригінал листа вих. №1131 від 13.03.2024 р. виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 та Акт приймання-передачі документів від 26 грудня 2024 року щодо передачі адвокатом ОСОБА_10 клієнту ОСОБА_8 листа вих. №1131 від 13.03.2024 виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 , а також Угоду від 13.11.2024 про розірвання договору № б/н від 12 березня 2024 року, укладену між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , оглянувши які в суді, прокурором виявлено, що оригінал листа вих. №1131 від 13.03.2024 року виданий начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 має ознаки підробки, а саме при візуальному огляді підпису здійсненого від імені ОСОБА_14 є підстави вважати, що вказаний підпис здійснений за допомогою використання кліше або кольорового фото друку.

Також, 21.01.2025 під час технічної перерви в судовому засіданні, прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_6 проведено огляд, під час якого виявлено та вилучено документи, надані адвокатом ОСОБА_7 : оригінал листа вих. №1131 від 13.03.2024, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 та Акт приймання-передачі документів від 26 грудня 2024 року щодо передачі адвокатом ОСОБА_10 клієнту ОСОБА_8 листа вих. №1131 від 13.03.2024, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 , а також Угоду від 13.11.2024 про розірвання договору № б/н від 12.03.2024, укладену між адвокатом ОСОБА_10 та клієнтом ОСОБА_8 .

Постановою прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_6 від 22.01.2025 - Акт приймання-передачі документів від 26.12.2024 щодо передачі адвокатом ОСОБА_10 клієнту ОСОБА_8 листа вих. №1131 від 13.03.2024, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 на ім`я адвоката ОСОБА_10 , а також Угода від 13.11.2024 про розірвання договору № б/н від 12.03.2024, укладена між адвокатом ОСОБА_10 та клієнтом ОСОБА_8 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000066 від 10.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вищевказані документи, які визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні з метою забезпечення їх збереження, а також необхідності проведення відповідних судових експертиз вказаних речових доказів на предмет їх підроблення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вилучене майно відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди злочину, є предметом, що були об`єктом кримінально протиправних дій, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Всупереч доводам апеляційної скарги апелянта майно зазначене у клопотанні прокурора було вилучене відповідно до вимог ст. 169 КПК України, оскільки тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь-яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.02.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000066,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2024за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4