Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/416/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/1063/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 249 (162) Д ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000075 стосовно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калантаїв Світловодського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.249 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, ОСОБА_7 зобов`язано: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 20 825,00 грн.

На користь держави в особі Державної екологічної інспекції України Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області ) з ОСОБА_7 стягнуто 849659,00 грн. та 146845, 00 грн. заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища незаконним добуванням (виловом) риби шкоди.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суд встановив, що 15.02.2024 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою незаконного вилову риби прибув до узбережжя Кременчуцького водосховища річки Дніпро, яка відноситься до природно-заповідного фонду - Регіонального ландшафтного парку «Світловодський», на території Великоандрусівської ТГ, Олександрійського району, Кіровоградської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 за допомогою гумового надувного човна марки «BARK» B-240 зеленого кольору вийшов на воду Андрусівської затоки та без дозволу рибоохорони виставив незаконне знаряддя лову - сітку.

Після цього, 15.02.2024 року, близько 10 год., ОСОБА_7 за допомогою гумового надувного човна марки «BARK» B-240 витягнув з води виставлену ним сітку разом із виловленою рибою та повернувся на узбережжя, де був затриманий працівником Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Кіровоградській області.

15.02.2024 року в період часу з 11. 27 год. по 11.48 год., під час огляду місця події у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено одну сітку білого кольору довжиною 100 м., висотою 1,5 м., діаметр вічка 35 мм., а також свіже виловлену рибу: сазан (короп) 9 шт., щука 27 шт., плітка 3 шт., плоскирка 12 шт., окунь 31 шт., карась сріблястий 22 шт., краснопірка 3 шт., гумові чоботи, надувний човен марки «BARK» B-240 зеленого кольору з саморобними веслами.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 , порушив п. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1126 від 18.07.1998 року, наказ Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 року, зареєстрованого у Міністерстві Юстиції України 28.04.1999 року за № 269/3562 щодо заборони застосування без дозволу рибоохорони заборонених знарядь лову - риболовецької сітки, яка є знаряддям лову, виготовлене із сіткоснастевого матеріалу, що є порушенням ст. 52-1 та ст. 63 Закону України «Про тваринний світ»

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 вчинив незаконне зайняття рибним добувним промислом, в результаті якого рибним ресурсам держави заподіяна істотна шкода в розмірі 849659,93 грн.

Крім того, 22.04.2024 року близько 22.00 год. ОСОБА_7 з метою незаконного вилову риби прибув до узбережжя «Андрусівська затока» Кременчуцького водосховища річки Дніпро в районі с. Велика Андрусівка Олександрійського району Кіровоградської області з незаконними знаряддями лову риби та гумовим човном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 вийшов на воду в районі Андрусівської затоки, де виставив незаконне знаряддя лову, а саме: дві однотипні сітки фіолетового кольору висотою 1 м., довжиною 100 м., з діаметром вічка 35 мм, після чого повернувся до місця проживання.

23.04.2024 року близько 22.00 год. ОСОБА_7 прибув до вищевказаного узбережжя Андрусівської затоки та за допомогою гумового надувного човна витягнув з води виставлені ним дві рибацькі сітки із свіже виловленою рибою, де був викритий працівниками Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Кіровоградській області та поліції.

24.04.2024 в період часу з 00 години 11 хвилин по 00 годину 22 хвилин під час огляду місця події, у ОСОБА_7 було вилучено дві однотипні сітки фіолетового кольору висотою 1 м., довжиною 100 м., з діаметром вічка 35 мм, гумовий надувний човен марки «Kolibri» зеленого кольору, а також свіже виловлену рибу таких видів: судак в кількості 1 штуки, карась сріблястий в кількості 3 штуки, лящ в кількості 11 штук, синець в кількості 1 штуки, короп в кількості 1 штуки.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 , порушив п. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1126 від 18.07.1998 року, наказ Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 року, зареєстрованого у Міністерстві Юстиції України 28.04.1999 року за № 269/3562 щодо заборони застосування без дозволу рибоохорони заборонених знарядь лову - риболовецької сітки, яка є знаряддям лову, виготовлене із сіткоснастевого матеріалу, що є порушенням ст. 52-1 та ст. 63 Закону України «Про тваринний світ»

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 вчинив незаконне зайняття рибним добувним промислом, в результаті якого рибним ресурсам держави заподіяна істотна шкода в розмірі 146845, 00 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження по епізоду незаконного вилову риби від 15.02.2024 року, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрити, у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду не ґрунтуються на оцінці змагальних версій обвинувачення і захисту, а лише формально продовжують суть і зміст обвинувального акту. Також судом першої інстанції під час судового розгляду допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до вимог п.2 ст.409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Отже, будучи допитаним в судовому засіданні районного суду обвинувачений ОСОБА_7 за фактом незаконного заняття рибним добувним промислом 23.04.2024 винним визнав повністю, а за фактом незаконного заняття рибним добувним промислом 15.02.2024 винним себе не визнав та пояснив, що вранці 15.02.2024 він знаходився на узбережжі Кременчуцького водосховища, де зустрів незнайомого йому чоловіка, який попросив допомогти, а саме витягти човен та перекласти рибу з човна в мішок. А сам десь пішов, пообіцявши повернутись. Після цього, до нього підійшли працівники рибоохорони та інспектор ОСОБА_9 заставив його пливти разом із ним на гумовому човні та помітивши у воді сітку, заставив витягнути її і покласти у човен. Потім було викликано працівників поліції і у подальшому ОСОБА_7 злякався та оговорив себе, пояснивши що сітка та човен належать йому.

Стороною обвинувачення надано суду в якості доказу відеозапис, на якому учасники провадження побачили проведення огляду місця події працівниками поліції, під час якого зафіксовано вилучення човна, сітки та риби.

Разом із цим, в ході судового розгляду було встановлено, що до прибуття на місце працівників поліції, тобто до проведення огляду місця події, інспекторами рибоохорони проводилося вилучення сітки з води з участю ОСОБА_7 , якому вони вказали місцезнаходження сітки в воді та наказали її витягти.

Отже, під час судового розгляду суду не надано жодного доказу, який би вказував на той факт, що саме ОСОБА_7 ставив сітки на воду та вибирав з них рибу, а тому захисник вважає що доказами, які надані стороною обвинувачення, не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 та подія кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги і просили закрити кримінальне провадження, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 щодо скасування вироку, у зв`язку з не встановленням в суді достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст. 284 КПК України), колегія суддів апеляційного вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 249 КК України об`єкт цього кримінального правопорушення є встановлений порядок раціонального використання, охорони і відтворення риб та інших об`єктів водної фауни як важливої складової частини навколишнього природного середовища. Предметом злочину виступають водні живі ресурси, це, зокрема риби різних видів на всіх стадіях свого розвитку.

Об`єктивна сторона наведеного кримінального правопорушення характеризується сукупністю трьох ознак: 1) діяння незаконне зайняття рибним добувним промислом; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди; 3) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Зайняття водним добувним промислом це дії, які полягають у вилученні (ловля, збирання, добування тощо) будь-якими знаряддями (промисловими, любительськими, забороненими) водних живих ресурсів із природного середовища.

Незаконність зайняття рибним добувним промислом означає, що зайняття вказаним промислом відбувається, зокрема у разі забороненими знаряддями і способами лову. Оскільки диспозиція ст. 249 КК України має бланкетний характер, для з`ясування змісту умов незаконності потрібно звертатись до нормативних актів, які регулюють порядок здійснення рибальства в Україні.

На відповідний нормативний акт є посилання у вироку, що оскаржується, - п. 3.15 «Правила любительського і спортивного рибальства», затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1126 від 18.07.1998 та наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.04.1999 за №269/356, що діяли на час вчинення цього кримінального проступку обвинуваченим.

Цими Правилами передбачено заборону лову водних живих ресурсів із застосуванням, зокрема, промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань (п. 3.15 Правил).

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про те, що сукупність досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказів свідчать про те, що дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 249 КК України, як незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду рибним ресурсам держави - кваліфіковані правильно, а вина ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення судом доведена.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні письмових доказів, у тому числі: протокол огляду місця події, відеозапис, висновок експерта, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Так, колегія суддів відмічає, що хоча обвинувачений ОСОБА_7 вину за вчиненням незаконного зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду рибним ресурсам держави по епізоду від 22 квітня 2024 року не оскаржує, а оскаржує тільки по епізоду від 15 лютого 2024 року, однак дані епізоди є ідентичними та наявні у справі докази підтверджують їх в сукупності.

Зокрема суд зазначив про те, що не заважаючи на не визнання вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України повністю підтверджується даними:

- протоколу огляду місця події від 15 лютого 2024 року проведеного з відеозаписом, згідно якого 15 лютого 2024 року в період часу з 11 години 27 хвилин по 11 годину 48 хвилин на узбережжі Андрусівської затоки Кременчуцького водосховища річки Дніпро, яка відноситься до природно-заповідного фонду Регіонального ландшафтного парку «Світловодський», на території Великоандрусівської ТГ, Олександрійського району, Кіровоградської області, в ході огляду місця події у ОСОБА_7 було вилучено одну сітку білого кольору довжиною 100 м., висотою 1,5 м., діаметр вічка 35 мм., а також свіже виловлену рибу: сазан (короп) 9 шт., щука 27 шт., плітка 3 шт., плоскирка 12 шт., окунь 31 шт., карась сріблястий 22 шт., краснопірка 3 шт., гумовий надувний човен марки «BARK» B-240 зеленого кольору з саморобними веслами, гумові чоботи (а.п.187-188, том №1).

- відеозапису огляду місця події від 15 лютого 2024 року, який переглянуто в судовому засіданні (а.п.189, том №1).

- постанови про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів, а саме: одна сітка білого кольору довжиною 100 м., висотою 1,5 м., діаметр вічка 35 мм.; гумовий надувний човен марки «BARK» B-240 зеленого кольору та два саморобних весла; виловлена риба таких видів: сазан (короп) 9 шт., щука 27 шт., плітка 3 шт., плоскирка 12 шт., окунь 31 шт., карась сріблястий 22 шт., краснопірка 3 шт.; мішок білий; гумові чоботи від костюма ОЗК, які було тимчасово вилучено під час огляду місця події 15 лютого 2024 року, які постановою слідчого від 15 лютого 2024 року визнано як речові докази та приєднано до кримінального провадження, та на які ухвалою слідчого судді від 23 лютого 2024 року було накладено арешт (а.п.190-202, том №1).

- розрахунку розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування цінних видів водних біоресурсів гр. ОСОБА_7 від 22 лютого 2024 року. Розмір матеріальної шкоди становить 849659,93 грн. (а.с. 205-207, том №1);

- повідомлення Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України від 02 квітня 2024 року, згідно якого за кількісними показниками промислового запасу іхтіофауни, гранична величина загального збитку рибному господарству Кременчуцького водосховища, що дозволяє характеризувати шкоду, як істотну, станом на 2024 рік становить 4174 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Шкода рибному господарству України, яка завдана вилученням водних біоресурсів відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000024 від 15 лютого 2024 року є істотною (а.п. 212,213 том №1).

- результату судової інженерно-екологічної експертизи, які містяться у висновку експерта №2934 від 12 квітня 2024 року, відповідно до якого, внаслідок вилову гр. ОСОБА_7 водних біоресурсів (риби) у кількості 107 шт., що мав місце 15 лютого 2024 року в акваторії Андрусівської затоки Кременчуцького водосховища, яке розташоване в Олександрійському районі Кіровоградської області, довкіллю (водному об`єкту) було заподіяно істотну шкоду за ознакою добування великої кількості риби та вилову щуки у заборонений період (а.п.227-243, том №1).

- позовної заяви прокурора в інтересах Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Кіровоградській області (Кіровоградський рибоохоронний патруль) до ОСОБА_7 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища незаконним добуванням (виловом) риби в розмірі 849659 грн. (а.п.11-32 том №1).

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду рибним ресурсам держави, вказав, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є послідовними та повністю узгоджуються з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновком експерта та протоколом огляду місця події, які по суті спростовують доводи адвоката ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

На обґрунтування таких висновків суд зазначив про те, що встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 здійснював незаконний вилов риби в акваторії Андрусівської затоки з допомогою сітки та гумового човна, чим заподіяв істотну шкоду рибним ресурсам держави.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Колегія суддів вважає, що покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є логічними, послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі протоколом огляду місця події, в якому зафіксовано факт незаконний вилов риби ОСОБА_7 , речовими доказами, які були виявлені в ході проведення огляду місця події, висновком експертизи, згідно якого встановлено, що внаслідок вилову ОСОБА_7 водних біоресурсів (риби) у кількості 107 шт., що мав місце 15 лютого 2024 року в акваторії Андрусівської затоки Кременчуцького водосховища, яке розташоване в Олександрійському районі Кіровоградської області, довкіллю (водному об`єкту) було заподіяно істотну шкоду за ознакою добування великої кількості риби та вилову щуки у заборонений період.

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченого ОСОБА_7 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 249 КК України, як незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду рибним ресурсам держави, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_7 щодо непричетності до злочину, на думку суду, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду рибним ресурсам держави, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти свідкам, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_8 про те, що свідки не були очевидцями події, у зв`язку з чим в матеріалах відсутні належні докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України по суті спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до доктрини плодів отруєного дерева недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі Хан проти Сполученого Королівства).

Таким чином, посилання захисника на недопустимість таких доказів, як покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є безпідставним.

Стосовно доводів захисникаадвоката ОСОБА_8 про можливість зменшення суми істотної шкоди шляхом зупинки інспекторами рибохорони ОСОБА_7 коли він вибирав рибу з сітки, то колегія суддів зазначає, що факт незаконного зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотної шкоди рибним ресурсам держави підтверджується доказами наявними в кримінальному провадженні,тому доводи в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів розцінює позицію ОСОБА_7 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Перевіряючи в апеляційному порядку доводи сторони захисту про необ`єктивність суду у дослідженні доказів, яким за висновком захисників дана неправильна оцінка, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_7 на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду був вільним і не обмеженим ні в часі, ні в умовах реалізації своїх процесуальних прав.

Колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури апеляційного розгляду кримінальних проваджень, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинами цієї справи, недостатність доказів, їх неправильну оцінку не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Отже, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 413, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000075 стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.249 КК України без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4