ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2069/25 Справа № 932/7533/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у кримінальному провадженні №0000883 щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Оленьок, Оленьокського району, Республіки Саха, рф, громадянина України, одруженого, маючого середню освіту, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не маючий, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 8 років.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним за наступних обставин.

14 липня 2024 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_10 перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме на території подвір`я, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 разом із своїм пасинком ОСОБА_11 де на ґрунті особистих неприязних стосунків в ході сварки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_11 , та тримаючи в правій руці кухонний ніж, стоячи навпроти останнього, наніс один удар вказаним ножем в область грудної клітини ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до настання смерті потерпілого.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, умисне протиправне заподіянні смерті інші людині.

В апеляції:

- обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не погоджується з кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вказує, що він не мав умислу та мотиву на вбивство потерпілого, знаряддя злочину він також заздалегідь не готував.

Вислухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, з викладених в ній підстав; прокурора який заперечував проти задоволення апеляції сторони захисту, потерпілу, яка також просила оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Приписи ст. 370 КПК України встановлюють, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини і відсутності умислу на позбавлення волі не є достатньо переконливими, з огляду на таке.

Так, винуватість і причетність ОСОБА_5 до вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджена покладеними в основу вироку дослідженими безпосередньо судом доказами, які є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, щодо доведення вини ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, слід звернути увагу, що питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

На підтвердження факту наявності у ОСОБА_5 саме умислу на вбивство, свідчать покладені в основу вироку пояснення свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що під час конфлікту з ОСОБА_11 , обвинувачений побіг у будинок, після чого з дома вибіг потерпілий та впав, а слідом за ним вийшов ОСОБА_5 та сказав, щоб викликали швидку.

Враховуються, також пояснення свідка ОСОБА_13 , яка в суді першої інстанції зазначила, що в день події коли вона повернулась додому побачила ОСОБА_11 з відкритою раною, при цьому біля потерпілого в цей момент знаходився ОСОБА_5 .

Наведені вище покази свідків узгоджуються між собою, та не мають суттєвих суперечностей, підстав вважати їх неправдивими, не має.

Окрім того, на підтвердження доведеності умислу ОСОБА_5 саме на вбивство, свідчать і дані досліджених судом першої інстанції та покладених в основу вироку, протоколу огляду місця події від 15.07.2024 року з фото таблицею, де поблизу будинку було виявлено та вилучено предмет схожий на ніж зі слідами помаранчевого кольору; висновок експерта №3214м від 13.08.3024 року відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаного проникаючого сліпого поранення грудної клітини праворуч з ушкодженням правої легені, яке ускладнилось гострою крововтратою, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа; висновком експерта №1285/2006-БД від 27.08.2024 відповідно до якого на клинку ножа виявленого на місці події виявлені, які походять від ОСОБА_11 , враховуючи групову належність його крові; висновком експерта №1284/2005- БД від 28.08.2024 року на змивах з правої та лівої руки обвинуваченого, встановлено наявність крові які за груповою приналежністю не виключають походження крові ОСОБА_11 .

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу слідчого експерименту з відеозаписом до нього від за участю обвинуваченого ОСОБА_5 під час якого він самостійно вказав на місце скоєння злочину та розташування потерпілого, а також спосіб та знаряддя нанесення ним удару в грудну клітину потерпілого. Надані обвинуваченим дані щодо способу, нанесення удару узгоджуються із висновком експерта №3214м/1844-Е від 30.08.2024 року, відповідно до якого вказаний в ході слідчого експерименту ОСОБА_5 спосіб нанесеного удару не суперечить виявленим у потерпілого тілесним ушкодження.

Також, зважається, у даному випадку, на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові ККС ВС від 2 липня 2024 року у справі № 303/5115/15-к (провадження № 51-206км24), в якій зазначено, що положення ст. 240 КПК України не передбачають обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події, а вимагає лише моделювання умов, наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту, що й було зроблено під час проведення експерименту.

Таким чином, слідчий експеримент за участю обвинуваченого проведений з дотриманням вимог ст. ст. 223, 240 КПК України, так як слідча дія проведена за участю захисника хід та результати дії зафіксовано у протоколі та відеозаписі, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_5 самостійно, у довільній формі розповідає про події 14 липня 2024 року та не заперечує факту нанесення ним удару ножем.

Також, звертається увага на те, що обвинувачений усвідомлено, будучи обізнаним про травмуючі дії використаного ним предмета, усвідомлено наніс удар ножем в життєво важливу ділянку грудної клітини потерпілого, що свідчить про те, що ОСОБА_5 в повній мірі усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Ствердження обвинуваченого щодо здійснення ним самозахисту, є неприйнятними, оскільки за своїм характером заподіяння прямого удару ножем у життєво важливий орган потерпілого, який ніяким чином не погрожував застосування як колото-ріжучими предметами так і зброї, не свідчить про те, що оборона, яку нібито застосував обвинувачений, відповідала суспільній небезпеці посягання та обстановці захисту.

При цьому, звертається увага, що як обвинувачений так і свідки події будучи допитаними в суді першої інстанції не зазначали про те, що потерпілий під час конфлікту погрожував чи демонстрував будь-які колючі чи ріжучи предмети, або завдавав невідворотної шкоди життю та здоров`ю як свідків так і самого ОСОБА_5 , оскільки усі разом сторони пояснили, що конфлікт не виходив за рамки побутового, а тому завданий ОСОБА_11 удар не відповідав тій небезпеці посягання та не був співмірним з завданою шкодою його здоров`ю.

Таким чином, доведеність вини обвинуваченого у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Крім того, призначаючи покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог ст. ст. 50, 65 КК України та врахував особу винного, зокрема, тяжкість вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливого тяжким, його особливо небезпечний спосіб вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу та утриманців не має.

Приймається до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин, та наявність пом`якшуючих обставин, у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, що слугувало підставою для призначення мінімального покарання передбаченого інкримінованої статті.

Таким чином, при призначенні покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Такий вид і розмір покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а тому підстави для пом`якшення покарання і застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, не вбачається.

Також зважається на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції належним чином мотивований та обґрунтований, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

З огляду на вище разом наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у кримінальному провадженні №0000883 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4