Провадження № 1-кп/243/624/2025
Справа № 243/2192/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року та в режимі відеоконференції, під час трансляції, з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0010187 від 12.03.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Вінниця Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця 2 відділення з стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України

Прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 . Клопотання обґрунтовано тим, що на теперішній час ризики, що були покладені в основу застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою жодним чином не зменшились та не зникли. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, покарання за яке, у випадку встановлення його вини в судовому порядку, передбачено у вигляді позбавлення волі строком до десяти років. Вказав на наявність ризику переховування ОСОБА_3 від суду, оскільки обвинувачений розуміючи невідворотність покарання, яке пов`язане із позбавленням волі, може вчинити дії з метою ухилення від суду та уникнення кримінальної відповідальності. Наголошував щодо можливості обвинуваченого здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні шляхом залякування та здійснення щодо них насильницьких дій, оскільки вони є діючими військовослужбовцями та проходять військову службу з ОСОБА_3 в одній військовій частині, а отже не перебування останнього в умовах ізоляції може сприяти вчиненню на них впливу для надання бажаних для обвинуваченого показань під час судового розгляду. Також закцентував увагу на наявності ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки перебуваючи на волі з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за злочин, у вчиненні якого обвинувачується, як військовослужбовець, може ухилитися від військової служби вчинивши злочин, передбачений ст. 408 КК України. Стверджував про існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме про наявність можливості у обвинуваченого умисно симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду. Враховуючи наведене, просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм докази.

На сьогодні до суду направлений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що саме за критерієм оцінки «з точки зору стороннього об`єктивного спостерігача» на сьогодні є можливість вважати, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ч. 2 вказаної статті, підставою застосування запобіжного заходу є також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі перелічені у п. 1-12.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Частиною 5 статті 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2025 року відносно ОСОБА_3 в межах даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 22 березня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2025 року запобіжний захід відносно ОСОБА_3 був продовжений до 18 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий, неодружений, на утриманні непрацездатних осіб не має, є військовослужбовцем військової служби за контрактом.

Частиною 8 ст. 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Санкція ч. 4 ст. 402 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі строком до десяти років.

Суд приймає доводи сторони обвинувачення щодо існування ризику ухилення ОСОБА_3 від суду, враховуючи тяжкість покарання, що може бути застосована стосовно обвинуваченого у випадку доведення в судовому порядку його вини у вчиненні тяжкого злочину, та намагання останнього уникнути встановленої законом кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд вважає доведеним ризик здійснення обвинуваченим впливу на свідків, враховуючи, що жоден з них в судовому засіданні ще не допитаний, вказані особи є діючими військовослужбовцями та проходять військову службу в одній з ОСОБА_3 військовій частині, а отже не перебування обвинуваченого під вартою створить умови для вчинення ним дій, спрямованих на зміну або відмову від показань під час судового розгляду щодо фактичних обставин кримінального правопорушення.

Суд враховує також наявність ризику вчинення нового кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ст. 408 КК України, враховуючи що вказаний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби був вчинений в період воєнного стану, який дотепер не скасований.

Посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає недоведеним, оскільки висновок щодо стану здоров`я особи надається виключно медичним працівником, незалежно від перебування особи у військовій частині або в умовах ізоляції, після проведення відповідного медичного огляду.

Таким чином, суд враховує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим, однак, без застосування саме вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування обвинуваченого на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що в даному випадку потреби судового розгляду виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_3 , про який зазначається в клопотанні прокурора.

Під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу слідчим суддею розмір застави не визначався. Продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, та те, що обвинувачення ОСОБА_3 пред`явлено щодо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 на теперішній час перебуває на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому суд вважає доцільним вирішити питання про участь обвинуваченого у наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Учасники судового провадження не висловили заперечень щодо проведення наступних судових засідань режимі відеоконференції.

Положенням ч.1 ст. 336 КПК України визначено, що судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі, зокрема, необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження, наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне здійснювати наступні судові засідання в режимі відеоконференції.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 183, 194 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 (шістдесят) днів з 15 травня 2025 року по 13 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Проводити судові засідання за участю обвинуваченого ОСОБА_3 в режимі відеоконференції у системі EasyCon, проведення якої доручити ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити для виконання начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, та підлягає негайному виконанню.

Ухвалу складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст ухвали проголошений 15 травня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1