В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року Справа № 608/1678/23

Номер провадження1-кп/608/70/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові кримінальне провадження № 0000397, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 червня 2023 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капустинці Чортківського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби -зовнішньої розвідки України - за викликом, керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним, 15.06.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , з метою проходження військово-лікарської комісії, у зв`язку з оголошенням Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та призовом на військову службу у Збройні Сили України.

Згідно довідки військово-лікарської комісії № 10575 від 15.06.2023, ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби у військовий час.

15 червня 2023 року ОСОБА_3 отримав повістку про явку на 16.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для призову на військову службу за мобілізацією в складі команди НОМЕР_1 . Окрім того, його ознайомлено з вимогами законодавства України з питань оборони та відповідальністю за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією.

У подальшому, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, маючи можливість прибути, 16.06.2023 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час допиту в якості обвинуваченого свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав. Суду пояснив, що 16 червня 2023 року не з`явився до Чортківського РТЦК, бо захворів, однак, до лікарів не звертався. Під час вручення повістки йому роз`яснювали про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації. Пізніше, щодо нього було порушено кримінальну справу. Він фактично проживає з співмешканкою ОСОБА_6 , яка має інвалідність, однак, вона перебуває в зареєстрованому шлюбі. Підстав для відстрочки у нього не має Він не служив армії, тому боїться йти воювати. Просить суворо його не карати та застосувати щодо нього умовну міру покарання.

В судовому засіданні в підтвердження обставин інкримінованого кримінального правопорушення та вини обвинуваченого ОСОБА_3 стороною обвинувачення були надані та судом дослідженні наступні докази та допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є співмешканкою ОСОБА_3 .. Проживають вони разом десь 4 5 років без реєстрації шлюбу. Вона є інвалідом ІІ групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності. Про повістку їм стало відомо в той самий день, коли її видав військкомат. Того дня ОСОБА_3 був хворий, мав високу температуру під 40 градусів, але швидку не викликали, бо не мали грошей. Хворів він 3 4 дні. Чому ОСОБА_3 не йшов у ТЦК, їй не відомо. На її запитання він відповідав, що все добре.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що був адміністратором ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15 березня 2022 року по 13.12.2024. 15 червня 2023 року ОСОБА_3 прибув в ІНФОРМАЦІЯ_4 , пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби у військовий час.. Він виписав йому повістку про явку на 16 червня 2023 року для відправлення в військову частину. А також роз`яснив йому ст. 336 КК України, про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації. Чому у вказаний час 16 червня 2023 року ОСОБА_3 не з`явився в РТЦК - йому не відомо.

Показами вказаних свідків підтверджується те, що ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, маючи можливість прибути, 16.06.2023 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, вина ОСОБА_3 повністю підтверджується усією сукупністю досліджених у судовому засіданні письмових доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у їх достовірності.

Так, згідно розписки від 15 червня 2023 року солдат ОСОБА_3 о 12 год. 45 хв. цього дня отримав повістку про направлення в Збройні Сили України о 07 год. 00 хв. 16 червня 2023 року.

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 15.06.2023, ОСОБА_3 придатний до військової служби.

Згідно довідки військово-лікарської комісії, виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 від 15.06.2023 за № 10575, солдат запасу ОСОБА_3 , 1977 року народження придатний до військової служби.

Згідно поіменного списку резервістів (військовозобов`язаних), які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_4 у команду НОМЕР_1 від 16 червня 2023 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдат ОСОБА_3 для відправки у військову частину цього дня не прибув.

Відповідно до відповіді відділу соціального захисту населення Товстенської селищної ради № 01-28 від 10.07.2023, станом на 10 липня 2023 року ОСОБА_3 не перебував та не перебуває на обліку як надавач соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 859 від 23.09.2020.

Згідно відповіді адміністрації КНП «Товстенська селищна лікарня» Товстенської селищної ради № 110 від 10.07.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель с. Свидова Чортківського району Тернопільської області 16 червня 2023 року в лікарню для надання медичної допомоги не звертався.

Також, згідно інформації Управління соціального захисту Чортківської районної військової адміністрації № 07-02/1061 від 10.07.2023, ОСОБА_3 не перебуває на обліку в управлінні, як одержувач усіх видів державних допомог та компенсацій.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його дії кваліфікує за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 Кримінального кодексу України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час суд зазначає, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З врахуванням таких вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 вищевказаного Кодексу є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнав вину, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання і обирає щодо обвинуваченого ОСОБА_3 покарання в межах санкції ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Суд вважає, що дане покарання є справедливим, необхідним та достатнім для

виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо клопотання сторони захисту про застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ст. 75 КК України та звільнення від відбування з випробуванням, оскільки, обвинувачений визнав вину, працює, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19 зазначив, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Під час досудового розслідування кримінального провадження обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_3 встановлено не було, він не виявив наміру йти служити. Визнання ним вини не є щирим каяттям, оскільки, відсутнє дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні обвинуваченого виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Також суд враховує те, що вказане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, проте відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено у ст. 50 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому в межах санкції ст. 336 КК України, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таким чином, з огляду на відношення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого, відсутність щирого каяття, свідоме небажання обвинуваченого нести тягар військової служби, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, продовження дії воєнного стану на території України, тому суд вважає, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 75 КК України, психологічне ставлення до вчиненого ним діяння не зміниться. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат в кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України та призначити покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 ( три ) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази по справі: корінець повістки на відправку ОСОБА_3 в складі команди НОМЕР_1 ; довідку військово-лікарської комісії №10575 від 15.06.2023, картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_3 , копію поіменного списку, військовий квиток серії НОМЕР_2 повернути в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Чортківський районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Згідно з оригіналом

Суддя /підпис/

Вирок набрав законної сили «____» __________________ року.

Оригінал вироку знаходиться в Чортківському районному суді Тернопільської області в матеріалах справи № 608/1678/23.

Суддя: ОСОБА_1

Копію вироку видано «_____» _____________________року

Секретар: