Справа № 161/3607/25 Провадження №11-кп/802/422/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0004343 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Секешфегервар Республіки Угорщина, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресо: АДРЕСА_2 , громадянка України, з середньою-спеціальною освітою, розлучена, має на утриманні дитину-інваліда, працююча на посаді водія тролейбуса (пасажирського) в КП «Луцьке підприємство електротранспорту», раніше не судима,

засуджена за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного їй покарання, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та/або навчання.

Цивільний позов директора КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» КП «МО ЛМТГ» ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_10 задоволено, стягнуто з ОСОБА_8 в користь КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» КП «МО ЛМТГ» витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого ОСОБА_10 в сумі 34 675,66 (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять гривень шістдесят шість) гривень.

Вироком вирішено питання речових доказів.

ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за те, що вона 24.12.2024, близько 20:50 год., у місті Луцьку Волинської області, по проспекту Соборності, на зупинці громадського транспорту «ТЦ «ТамТам», будучи водієм тролейбуса «SAM M120M» реєстраційний номер 230, рухаючись по маршруту №15 в напрямку вулиці В`ячеслава Чорновола від проспекту Перемоги, в порушення п.п. 2.3 (б), 10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху України, була неуважна, не стежила за дорожню обстановкою, перед початком руху, після неповного закриття середніх дверей, якими вона затисла праву руку пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що здійснював посадку у даний тролейбус, не переконалась в безпечності своїх дій, внаслідок чого при початку руху тролейбуса пішохід втратив рівновагу, правою ногою вийшовши на проїжджу частину, під заднє праве колесо тролейбуса та остання здійснила наїзд на нього.

Внаслідок грубих порушень вищевказаних Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_8 заподіяла пішоходу ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому діафізу правої великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 2.3 (б), 10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху.

В поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченої, а також вид та розмір призначеного покарання, вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову необґрунтованим. Посилається на те, що на час вчинення ДТП ОСОБА_8 керувала транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків як водія, а тому місцевий суд в порушення вимог ч.1 ст.1172 ЦК України безпідставно задовольнив позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» до обвинуваченої. Просить вирок суду в частині задоволення цивільного позову змінити, відмовити у задоволенні позову КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» до ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили відмовити в задоволенні цивільного позову, думку прокурора, яка подану апеляційну скаргу також підтримала, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом положень ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, яке ставиться їй у провину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного виду та розміру покарання обвинуваченій не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині також не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника в частині неправильного вирішення судом цивільного позову.

Так, захисник зазначає, що витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого ОСОБА_10 не підлягають стягненню із обвинуваченої, враховуючи те, що на час ДТП ОСОБА_8 керувала тролейбусом «SAM M120M», перебуваючи у трудових відносинах з КП «Луцьке підприємство електротранспорту».

А тому стверджує, що з огляду на вимоги діючого законодавства та практику Верховного Суду, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не водієм.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як зазначено у ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ч.1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз статей 1172 та 1187 ЦК України, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18), дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував тролейбусом, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Однак, наведене вище не було враховано судом першої інстанції.

Зокрема, місцевим судом не було взято до уваги, що тролейбус «SAM M120M» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не належав ОСОБА_8 , що ніким не заперечується і що фактично було встановлено судом шляхом вирішення питання про вирішення арешту на майно.

Таким чином, вирішуючи цивільний позов директора КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» КП «МО ЛМТГ» ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_10 , не врахував той факт, що ОСОБА_8 перебувала у трудових відносинах і на момент вчинення ДТП виконувала свої трудові (службові) обов`язки.

На думку суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову не можна визнати законними, обґрунтованими і вмотивованими, оскільки його постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для його зміни в цій частині та відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.

У задоволенні цивільного позову директора КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» КП «МО ЛМТГ» ОСОБА_9 до ОСОБА_8 відмовити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: