Провадження № 1-кп/638/1854/25
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000903 від 11 травня 2025 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000903 від 11 травня 2025 року з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, вчинених за наступних обставин:

Так, 15.05.2025 року приблизно о 21 год 42 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 рухався по вул. Культури у м. Харкові, де помітив раніше незнайому ОСОБА_6 , яка йшла попереду нього, в напрямку будинку №11. Підійшовши ближче, ОСОБА_4 помітив на лівому плечі ОСОБА_6 жіночу шкіряну сумку. В цей час у ОСОБА_4 раптово виник умисел на відкрите викрадення жіночої сумки з її вмістом, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_4 , в період дії воєнного стану, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підбіг до ОСОБА_6 ззаду та смикнув за жіночу сумку, після чого ОСОБА_4 наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого остання втратила рівновагу та ОСОБА_4 продовжив сильно смикати на себе жіночу сумку, тим самим намагаючись заволодіти вказаною шкіряною жіночою сумкою, вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №7405 від 23.05.2025 року становить 376 грн 67 коп., в якій знаходились наступні речі: грошові кошти у сумі 270 грн 00 коп., 100 доларів США, що згідно курсу НБУ на 15.05.2025 року становить 4153 грн. 00 коп., мобільний телефон марки «Samsung» модель «J8, SM-J810F», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №7405 від 23.05.2025 року становить 2226 грн 67 коп.., мобільний телефон марки «Samsung» модель «J5 Prime SM-G57», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №7405 від 23.05.2025 року становить 1185 грн 33 коп.

Однак, довести свій свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_4 не зміг з причин, що не залежали від його волі, а саме не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, так як ОСОБА_6 , чинила супротив, в результаті чого ОСОБА_4 відпустив сумку та побіг у невідомому напрямі. Таким чином, ОСОБА_4 намагався заволодіти майном ОСОБА_6 на загальну суму 8211 грн 67 коп.

В результаті дій ОСОБА_4 ОСОБА_6 , згідно висновку експерта №09-814/2025 від 23.05.2025 спричинено наступні тілесні ушкодження: розлитий синець-гематома в ділянці обличчя ліворуч із переходом в ділянку шиї, садна на лівій стопі. За ступенем тяжкості незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 днів і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень (відповідно до п.п. 2.3.2.«б», 2.3.5., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, востаннє 12.10.2021 Індустріальним (Орджонікідзевським) районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Метою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду (враховуючи те, що підозрюваний вчинив злочин за який передбачено покарання у вигляді позбавлення на строк від 7 до 10 років та передбачаючи отримання реальної міри покарання за скоєне, в разі винесення судом обвинувального вироку підозрюваний може ухилитись від явки до органу досудового розслідування або суду); незаконно впливати на свідків та потерпілу (оскільки останні надали свідчення не на користь підозрюваного є ризик впливу на потерпілу та свідків); вчинити інше кримінальне правопорушення (враховуючи те, що підозрюваний не має місця роботи та стабільного доходу, крім того підозрюваний раніше судимий за корисливі злочини, тому є ризик того, що підозрюваний ймовірно буде продовжувати вчиняти корисливі злочини. Також, знаходячись на волі, підозрюваний не бажає ставати на шлях виправлення). Як зазначає прокурор, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою до ОСОБА_4 не може запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора не заперечували.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання з додатками, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 27 травня 2025 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів та визначено заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 27 травня 2025 року, метою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Станом на день проведення судового засідання суду не надано достатніх належних доказів усунення або зменшення ризиків, які були підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою. При цьому, прокурором доведено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Зокрема, існування ризику переховування ОСОБА_4 від суду та правоохоронних органів (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Судом не встановлено того, що після застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у нього настільки змінилися соціальні зв`язки та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що ризик переховування від суду та правоохоронних органів повністю зник або частково нівелювався.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ризик переховування не зменшився та продовжує існувати, оскільки ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, не маючи міцних соціальних зв`язків, які виконують роль стримуючого фактору щодо настання цього ризику, може переховуватися від правоохоронних органів та суду, що суперечитиме виконанню завдань кримінального провадження.

Продовження існування ризику впливу на свідків та потерпілу підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі та усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може безпосередньо або через сторонніх осіб незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні з метою їх зміни їх показань на свою користь. Судом враховано, що ОСОБА_4 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, а тому йому відомі анкетні дані потерпілих, засоби зв`язку та їх місцезнаходження. Крім того, існування цього ризику обумовлене процедурою отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). Таким чином, ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Отже, існування ризику незаконного впливу на свідків і потерпілу у даному кримінальному провадженні також підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_4 (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що обвинувачений не має місця роботи та стабільного доходу. Крім того підозрюваний раніше судимий за корисливі злочини, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів, зокрема проти власності.

Судом вивчалась можливість застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, проте враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та можливого покарання, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також реальне існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти спробам вчинити ним дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доказів щодо неможливості подальшого утримання ОСОБА_4 в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я суду не надано.

З урахуванням усіх обставин справи, виходячи з того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд дійшов висновку, що ризики, які були встановлені слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, продовжують існувати, і при цьому їх настанню неможливо запобігти застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, не визначає обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 197, 199, 314-315, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 0000903 від 11 травня 2025 року, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 11 вересня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 14 липня 2025 року о 14 год. 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1