ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1367/25 Справа № 205/1256/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Козельщенського районного суду Полтавської області від 08 травня 2019 року за ч. 2 ст. 121 КК України, який скасований Полтавським апеляційним судом 26.02.2020 в частині призначеного покарання та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, за весь час відбування покарання мав три стягнення та має 9 заохочень, з 12.06.2023 року прибув для проходження курсу лікування в Спеціалізованій туберкульозній лікарні при державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89), не працевлаштований у зв`язку із хворобою, до лікування ставиться задовільно, вимоги лікарів виконує, порушував режим відбування покарання, пройшов корекційну програму «Зміна прокриміналього мислення», під час якої він демонстрував сумлінне ставлення до викладаємого матеріалу, мав гарні результати в засвоєнні програми, також є активним членом фізкультурно - спортивної самодіяльної секції, до своїх обов`язків відноситься сумлінно: організовує та приймає участь в змаганнях, пропагандує здоровий спосіб життя серед інших засуджених та агітує їх до вступу в дану секцію, дотримується встановлених правил поведінки.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що є що засуджений своєю поведінкою не достатньо довів своє виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на незаконність судового рішення, через неналежне врахування судом обставин, які свідчать про те, що він покращив свої соціальні зв`язки, а саме 29.02.2024 одружився, довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, відбув майже 6 років з 7 років з призначеного йому покарання, за цей час має 9 заохочень, режим відбування покарання не порушує.

При цьому, засуджений зазначає, що отримані ним стягнення були обумовлені зміною обстановки тримання під вартою, колективу та стресової ситуації, яка виникла внаслідок захворювання, однак він змінив свою поведінку, пройшов корекційну програму та вступив в спортивну секцію.

Крім того, засуджений зазначає, що він був працевлаштований пресувальником сиру як до засудження так і під час відбування покарання в ДУ Божківська ВК №16, однак через хворобу не зміг продовжити роботу.

Враховуючи викладене, засуджений вважає, що він своє поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що він за весь час відбування покарання мав 3 стягнення та має 9 заохочень, з 12.06.2023 року прибув для проходження курсу лікування в Спеціалізованій туберкульозній лікарні при державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89), не працевлаштований у зв`язку із хворобою, до лікування ставиться задовільно, вимоги лікарів виконує, порушував режим відбування покарання, пройшов корекційну програму «Зміна прокриміналього мислення», під час якої він демонстрував сумлінне ставлення до викладаємого матеріалу, мав гарні результати в засвоєнні програми, також є активним членом фізкультурно - спортивної самодіяльної секції, до своїх обов`язків відноситься сумлінно: організовує та приймає участь в змаганнях, пропагандує здоровий спосіб життя серед інших засуджених та агітує їх до вступу в дану секцію, дотримується встановлених правил поведінки, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою не достатньо довів своє виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 08.05.2019, за весь час відбуття покарання має 9 заохочень за додержання правил поведінки та виконання покладених обов`язків, які він почав отримувати лише в з лютого 2021 року, й мав 2 стягнення в 2023 році у виді догани та ДІЗО строком на 3 доби.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, який вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на цей час ОСОБА_7 можливо і стає на шлях виправлення, однак не довів його, оскільки відбуваючи покарання з травня 2019 року почав отримувати заохочення лише в 2021 році, що вказує на відсутність системи у процесі його виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи засудженого про наявність заохочень за додержання правил поведінки та виконання покладених обв`язків є неприйнятними, оскільки дотримання належної поведінки є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і почали відбуватися, однак на цей час вказані обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_7 тільки стає шлях виправлення, а не довів його, тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4