Номер провадження: 11-кп/813/467/25
Справа № 523/9775/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №90000504 від 11 квітня 2023 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Горлівка Донецької області, громадянина України, працюючого водієм-експедитором ТОВ «ТРЕЙД-МАСИВ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обраний у виді особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволений частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 франшизу у сумі 2500 гривень та моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

В іншій частині цивільний позов залишений без розгляду, роз`яснивши право цивільному позивачу звернутись до суду у цивільному судочинстві.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_7 11 квітня 2023 року близько 06 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen LT» д/н НОМЕР_1 , рухався в другій смузі руху, по асфальтованому, вологому дорожньому покриттю проспекту Добровольського міста Одеса, збоку вул. Генерала Бочарова у напрямку вул. Паустовського, де проїзна частина має дві смуги для руху в попутному напрямку та дві смуги руху в зустрічному напрямку, позначеними дорожньою розміткою 1.3, 1.5 Правил дорожнього руху України.

Рухаючись в обраному напрямку водій ОСОБА_7 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений за допомогою дорожньої розмітки 1.14.1 «Зебра», та дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України розташованого біля буд. № 126-а по проспекту Добровольського, по якому в цей час рухалась пішохід ОСОБА_11 , та перетинала проїзну частину проспекту Добровольського з права наліво відносно руху керованого ОСОБА_7 автомобіля.

В цей час, перед вказаним пішохідним переходом в першій (правій) смузі руху зупинився маршрутний автобус, водій якого надав дорогу пішоходу ОСОБА_11 .

Водій ОСОБА_7 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_11 не урахував дорожню обстановку, яка виразилась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.1, які інформували його про наявність цього переходу та водія іншого транспортного засобу, що зупинився в першій смузі руху перед пішохідним переходом, не зменшив швидкість і не зупинився, та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка перебувала на пішохідному переході, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження від в подальшому яких настала її смерть.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог 1.5; 2.3. (б); 18.4 «Правил дорожнього руху» України знаходяться у прямому причино наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі пішохода ОСОБА_11 .

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду захисник ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій він, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, намагався відшкодувати потерпілій стороні моральну та матеріальну шкоду.

Потерпілий ОСОБА_9 не погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільного позову подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_9 з ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» страхове відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням і похованням матері в сумі 98144 грн. 80 коп. і страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 80400 грн., а всього 178544 грн.80 коп.

Стягнути на користь потерпілого ОСОБА_9 з ОСОБА_7 франшизу у сумі 2500 грн. і відшкодування заподіяної моральної шкоди 791600 грн.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду:обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, натомість, заперечували проти апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 .

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, не заперечував проти апеляційної скарги потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Представник ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ»в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, на підставі чого колегія суддів вирішила проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується та кваліфікація його дій ніким не заперечується та в апеляційному порядку не оскаржується, отже не перевіряється під час апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно суворості призначеного покарання, з посиланням на те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, намагався відшкодувати потерпілій стороні моральну та матеріальну шкоду, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, те, що він працює водієм- експедитором, є внутрішньо переміщеною особою з зони бойових дій, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважав, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим. Всі доводи, викладені ним в апеляційній скарзі у якості обставин, що пом`якшують покарання були враховані судом 1-ої інстанції при постановленні вироку.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ої інстанції, безпідставно позбавив обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, та він працює водієм-експедитором, адже всі обставини вчинення злочину та дані про особу обвинуваченого були перевірені під час судового розгляду та ним надана відповідна оцінка, в тому числі щодо необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке апеляційний суд визнає повністю обґрунтованим, оскільки враховує, що злочин був вчинений внаслідок грубого порушення п.п. 1.5; 2.3. (б); 18.4 Правил дорожнього руху України.

При цьому, апеляційний суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про щире каяття ОСОБА_7 , з огляду на таке.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №199/6365/19, і ця позиція суду касаційної інстанції враховується апеляційним судом у відповідності до положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» положення якої кореспондуються з ч. 6 ст. 368 КПК України.

В даному конкретному випадку апеляційний суд констатує, що лише той факт, що обвинувачений визнав свою вину та зазначив, що кається, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, оскільки його поведінка щодо невідшкодування потерпілому моральної шкоди, у зв`язку з чим ОСОБА_9 подав цивільний позов, свідчить про протилежне.

Як зазначалось судом вище щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину, намаганні особи виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє підтвердження перед судом.

Однак, поведінка обвинуваченого як під час судового так і під час апеляційного розгляду не може розцінюватись як щире каяття у вчиненому та осуду своєї поведінки, його намагання виправити ситуацію. Так, обвинувачений в судовому засіданні лише сухо заявив, що свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, зробив висновки, що слід бути більш уважним за кермом та щиро кається у вчиненому, при цьому виправдовував себе, вказуючи на погану погоду, велику кількість вантажівок, які заважали його огляду на дорозі, також він позовні вимоги потерпілого не визнав, з причин того, що вони на досудовому розслідування не дійшли згоди щодо розміру відшкодування (потерпілий хотів значно більшу суму, ніж запропоновані ним) і, така поведінка обвинуваченого свідчить про те, що у нього відсутнє бажання виправити ситуацію та він прийняв принципову позицію не відшкодовувати заподіяну шкоду, хоча міг це зробити і в суді, якщо дійсно мав таке бажання. Отже, така поведінка обвинуваченого про щире каяття виглядає для суду непереконливою щоб колегія судів дійшла висновку про наявність у обвинуваченого дійсного жалю у вчиненому.

Відтак, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність у ОСОБА_7 такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття, тому колегія суддів приходить до переконання, що призначене судом 1-ої інстанції покарання для обвинуваченого відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання, є законним і справедливим, а покарання правильно призначено за правилами ст. 65 КК України, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції, - немає.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про необхідність зміни оскарженого вироку в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом 1-ої інстанції цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 франшизу у сумі 2500 гривень та моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

Цивільний позов до ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» залишений без розгляду з мотивів того, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження страхування цивільно-правової відповідальності зі страховою кампанією «Альфа страхування».

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, вимоги закону стосовно мотивування судового рішення є процесуальними, а їх реалізація суттєво впливає на дотримання права особи на справедливий суд.

За правилами ст. 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час судового розгляду, представником потерпілої особи захисником ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_13 , подано цивільний позов, в якому вони просили стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Альфа страхування» () матеріальну шкоду, пов`язану з відшкодуванням витрат пов`язаних з лікуванням і похованням матері у сумі 98144 гривень 80 копійок і страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 804000 гривень, а також стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 франшизу у сумі 2500 гривень та моральну шкоду у розмірі 791600 гривень.

Апеляційний суд в частині розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , погоджується із прийнятим рішенням про необхідність його часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 4.1.

При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК України, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про те, що з урахуванням характеру правопорушення яке є неумисним, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини ОСОБА_7 , з урахуванням вимог розумності і справедливості, що на користь потерпілого має бути стягнуто 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Потерпілою стороною не доведено перед судом заподіяння моральної шкоди саме у розмірі, заявленому у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілого. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку апеляційного суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, з іншого.

Водночас, при задоволенні вимог про стягнення франшизи, є нелогічним висновок суду 1-ої інстанції про необхідність залишення без розгляду позову до ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» через ненадання потерпілим страхового полісу.

Водночас, в матеріалах справи наявний поліс №ЕР-209418783 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.45), що свідчить про порушення районним судом засад кримінального провадження щодо змагальності сторін, законності та безпосередності дослідження доказів, оскільки фактично такий поліс як додаток до цивільного позову не досліджувався.

Також, матеріали справи не містять жодного повідомлення цивільного відповідача ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» про судовий розгляд, на підставі чого апеляційний суд вважає, що районний суд не дотримався наведених вище вимог, а тому оскаржений вирок районного суду в цій частині не можна вважати законним і обґрунтованим.

Оскільки цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» залишений судом 1-ої інстанції без розгляду та не вирішувався по суті, апеляційний суд позбавлений можливості постановити своє рішення по суті заявлених вимог.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вказані порушення КПК України, допущені районним судом, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в частині цивільного позову до ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_14 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині залишення без розгляду цивільного позову до ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» скасуванню із призначенням нового розгляду цивільного позову потерпілого в порядку цивільного судочинства у тому ж суді в іншому складі суду.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» - скасувати.

Призначити новий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ПАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» в порядку цивільного судочинства у тому ж суді, в іншому складі суду.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, та в частині призначення нового судового розгляду цивільного позову касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4