Справа № 711/5686/25
Номер провадження 1-кп/711/452/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження № 0000429 від 22.04.2025 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зіньків Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , переведеного до військової частини НОМЕР_2 (формується), у званні молодший сержант, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , раніше судимого 20.02.2025 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , проходячи військову служб за призовом під час мобілізації, у військовому званні «молодший сержант», будучи засудженим вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.02.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, 22.04.2025, близько 12:50 години, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої за адресою: вул. Володимира Великого, 95, у м. Черкаси, шляхом привласнення знайденого, придбав без мети подальшого збуту один поліетиленовий пакетик із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини PVP, та з моменту придбання зберігав її при собі для власного вживання без мети збуту.

Продовжуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, маючи умисел на незаконне зберігання без мети збуту раніше придбаної ним особливо небезпечної психотропної речовини PVP, ОСОБА_4 незаконно зберігав її при собі у передній правій кишені штанів, котрі були одягнуті на ньому.

У подальшому ОСОБА_4 , 22.04.2025, близько 13:05 години, перебуваючи поблизу будинку № 46 по вул. Припортова у м. Черкаси, був зупинений працівниками поліції,яким під час спілкування повідомив, що має при собі заборонені до обігу речовини. По прибуттю слідчо-оперативної групи ЧРУП ГУНП в Черкаській області, у присутності двох понятих, в ході затримання в порядку ст. 298? КПК України, ОСОБА_4 самостійно та добровільно видав працівникам поліції, діставши із правої кишені штанів один поліетиленовий пакетик із вмістом порошкоподібної речовини, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів СЕ-19/124-25/3607-НЗПРАП від 25.04.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 0,901 г, яку ОСОБА_4 знайшов та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією ж статтею.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просив суд обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 із запропонованим прокурором порядком та обсягом дослідження доказів погодився.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України порядку роз`яснив учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на позицію сторін кримінального провадження щодо порядку та обсягу дослідження доказів, суд здійснив судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням відомостей, що характеризують обвинуваченого, та документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, надав суду показання, повністю підтвердивши обставини вчинення кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений вказав, що того дня, 22.04.2025, у нього виникло бажання спробувати психотропну речовину, тому він за допомогою телефона замовив її через мережу інтернет, пішов на локацію поблизу набережної у м. Черкаси, де за зупинкою на землі біля дерева знайшов і підняв маленький пакетик. Він розумів, що у пакетику знаходилась психотропна речовина, оскільки раніше мав досвід її вживання. Коли він почав відходити від того місця, до нього підійшли працівники поліції і запитали чи має він при собі заборонені речовини, а він, розуміючи, що заперечувати немає сенсу, відразу повідомив про знайдену речовину і добровільно її видав. Зазначив, що цю речовину придбав виключно для власного вживання без мети збуту, не мав наміру нікого пригощати або пропонувати її комусь. До свого вчинку ставиться виключно негативно, раніше мав наркотичну залежність, однак на цей час не хоче мати нічого спільного з подібними речовинами, оскільки усвідомлює, що вони шкодять його мисленню і діям, а надто під час виконання обов`язків військової служби. Зазначив, що раніше лікувався з приводу наркотичної залежності. На цей час його призначено командиром відділення новоствореної військової частини НОМЕР_2 , планує виконувати роботу із залучення та навчання новобранців, тому розуміє, що будь-яка залежність від заборонених речовин перешкоджатиме йому в цьому. Зазначив, що має бажання і намір і надалі проходити військову службу, виконувати військові обов`язки та захищати країну, тому просив не позбавляти його свободи та призначити покарання у виді штрафу, яке зобов`язується виконати, однак причини, з яких не сплатив штраф, призначений йому за попереднім вироком, обвинувачений пояснити не зміг.

Суд також дослідив та долучив до матеріалів судового провадження надані стороною обвинувачення докази, які характеризують особу обвинуваченого, та стосуються процесуальних витрат і речових доказів, зокрема:

- вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.02.2025, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2025 № 93 про зарахування до особового складу ОСОБА_4 ;

- копію військового квитка серії НОМЕР_4 від 11.03.2022 на ім`я ОСОБА_4 ;

- копію службової характеристики молодшого сержанта ОСОБА_4 , відповідно до якої у останнього виявлена наркотична залежність, для лікування якої був направлений до Смілянської психіатричної лікарні, характеризується як військовослужбовець із нестійкою поведінкою, проявами недисциплінованості та невиконанням службових обов`язків належним чином;

- копію довідки військово-лікарської комісії від 08.04.2025 № 2025-0804-1355 про отримання ОСОБА_4 травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, наявність психічних і поведінкових розладів, викликаних одночасним вживанням декількох речовин, психотичний розлад переважно змішаний (стимулятор солі, канабіноїди);

- копію медичної характеристики, наданої начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , про придатність ОСОБА_4 до служби у військових частинах;

- копію витягу з особової справи ОСОБА_4 про особисті дані, склад сім`ї (батьки, сестри та брат);

- копію аналітичного профілю на ОСОБА_4 про наявність у нього сторінки в мережі Facebook;

- вимоги про судимість ОСОБА_4 , відповідно до якої щодо останнього до суду скеровано 07.02.2025 обвинувальний акт за ч. 1 ст. 309 КК України;

- копію інформації Хмельницького районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» про перебування на обліку ОСОБА_4 , який станом на 20.06.2025 не сплатив штраф у розмірі 17 000 грн;

- довідки КНП «Хмельницька ЦРЛ» про те, що ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався, на обліку не перебуває;

- копію наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 589-РС від 08.07.2025 про призначення ОСОБА_4 командиром відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_2 ;

- копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 198 від 10.07.2025 про виключення зі списків особового складу ОСОБА_4 у зв`язку з його призначенням на посаду командира відділення військової частини НОМЕР_2 ;

- постанову від 28.04.2025 про визнання речовим доказом вилученого у ОСОБА_4 пакету з порошкоподібною речовиною та квитанцію № 8190 про здачу речового доказу на зберігання в кімнату зберігання речових доказів при Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області;

- довідку про витрати на проведення експертизи на суму 1782,2 грн.

Також за клопотанням обвинуваченого суд долучив до матеріалів судового провадження та дослідив:

- копію епікризу виписного з медичної карти стаціонарного хворого № 723 ОСОБА_4 від 24.03.2025, відповідно до якого ОСОБА_4 за самозверненням перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня ЧОР» з 19.02.2025 по 24.03.2025 з діагнозом психічні і поведінкові розлади, викликані одночасним вживанням декількох речовин, психотичний розлад переважно змішаний (стимулятор солі, канабіноїди), після лікування стан поліпшився, працездатність відновлена, до цього лікувався в КНП «Хмельницький заклад з надання психіатричної допомоги» у 2023 році та в КП «ДОСРЦ» «Солоний лиман» у 2024 році з приводу систематичного вживання психотропних речовин;

- копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 236 ОСОБА_4 про стаціонарне лікування з 22.01.2024 по 05.02.2024 ушкоджень, отриманих внаслідок вибухової травми та вогнепальних осколкових сліпих поранень обох нижніх кінцівок;

- копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 04.03.2024 на ім`я ОСОБА_4 ;

- копію картки платника податків на ім`я ОСОБА_4 з реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_3 ;

- копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 ;

- копію військового квитка серії НОМЕР_4 від 11.03.2022 на ім`я ОСОБА_4 ;

- копію записки про звільнення ОСОБА_4 з військової частини НОМЕР_6 ( НОМЕР_2 - формується) до 16.07.2025.

Перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не викликають сумніву у їх об`єктивності та не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією ж статтею, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, сталі соціальні зв`язки у вигляді сім`ї, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, є діючим військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, учасником бойових дій, отримував поранення, пов`язані із здійсненням захисту Батьківщини, неодноразово проходив лікування з приводу вживання стимуляторів, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, розкаявся у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та засудив свою поведінку.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до положень ст. 67 КК України, не встановлено.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що обвинувачений визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та висловлював готовність нести відповідальність за злочин, що свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини. Його позиція щодо повного визнання вини і надання детальних показань щодо вчиненого є послідовною, сформована під час досудового розслідування і підтверджена у судовому засіданні.

Частина друга статті 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Суд звертає увагу, що призначене за попереднім вироком покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ОСОБА_4 ні на час вчинення нового злочину, ні на час постановлення цього вироку, не виконав.

Разом з тим, поза увагою суду не може залишитись той факт, що в Україні вже третій рік триває повномасштабне вторгнення з боку іншої держави-агресора, та з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в державі введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжено, і цей стан триває до цього часу.

Крім того, Президентом України було видано Указ № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести в державі загальну мобілізацію, яку відтоді також неодноразово продовжували, і процес якої триває і нині.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.03.2022 призваний та направлений для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_7 , в подальшому переведений до військової частини НОМЕР_1 .

Вказане свідчить про несення ОСОБА_4 військової служби за мобілізацією майже з початку повномасштабного вторгнення в Україну.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь у бойових діях з 27.03.2022, на передовій лінії фронту перебував близько року, у 2024 році отримав осколкове поранення обох ніг, з приводу чого був оперований та проходив лікування; на цей час призначений командиром відділення новоствореної військової частини НОМЕР_2 .

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає що в нинішніх умовах тривалого ведення фактичної агресивної війни проти України першочерговим суспільним інтересом є захист, оборона і збереження цілісності та незалежності Батьківщини, цивільного населення та державності загалом, надання гідної відсічі ворогу та здійснення активних наступальних дій у відповідь, якому, беззаперечно, поступається суспільний інтерес щодо притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності та справедливого їх покарання.

З огляду на вказане, на думку суду, статус обвинуваченого ОСОБА_4 як діючого мобілізованого військовослужбовця, який виконує конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України, і його цінність та користь на полі бою як солдата в умовах війни безумовно переважає над доцільністю його перебування в місцях позбавлення волі за скоєння нетяжкого злочину, адже в інакшому випадку на тривалий час позбавить його можливості проходити військову службу в лавах Збройних Сил України як бойової одиниці.

Саме тому, виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що за вказаних вище обставин призначення ОСОБА_4 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим, а виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обтяжуючих покарання обставин, пріоритет для держави у продовженні проходження обвинуваченим військової служби, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вказана норма кореспондує положенням пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримiнального покарання» № 7 вiд 24.10.2003, відповідно до яких за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного вiдбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. Невiдбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків (ч. 3 ст. 71 КК України).

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к), постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 (справа № 310/3080/16-к), постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №128/5484/13-к.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.02.2025, яким він був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому, суд зважає на положення ч. 3 ст. 72 КК України, відповідно до якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Оскільки суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, тобто покарання того ж виду, що й невідбуте ним покарання за попереднім вироком, обмеження щодо складання покарань за сукупністю вироків в цьому випадку відсутнє.

Стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід під час досудового розслідування не застосовувався, тому суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в розмірі 1782,8 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 349, 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (тридцять чотири тисячі гривень).

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.02.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити ОСОБА_4 до відбування остаточне покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 42 500 грн (сорок дві тисячі п`ятсот гривень).

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/124-25/6307-НЗПРАП від 24.04.2025 в розмірі 1 782,8 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят дві гривні вісімдесят копійок).

Речові докази у справі: кристалічну речовину, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP масою 0.901 г, яка поміщена до стандартного пакета з полімерного матеріалу для опечатування речових доказів Експертної служби МВС України № 5608241 та поміщена на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1