Справа№534/1300/25
Провадження №1-кп/534/167/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000029 від 05.04.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, відомості щодо судимості:

вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.04.2017 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, за ч.4 ст.70 КК України засуджений до покарання у виді 3 років позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 03.06.2019 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтава від 24.05.2019, невідбутий термін 4 місяці 14 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України,

встановив:

До Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У період часу із 03 год 00 хв по 09 год 00 хв 04.04.2025 ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом без належного дозволу, прибув на берег річки Псел неподалік с.Дмитрівка, Кременчуцького району, Полтавської області.

Реалізуючи свій умисел ОСОБА_5 , перебуваючи на березі річки Псел поблизу вказаного вище населеного пункту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді незаконного видобутку риби та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони та відтворення навколишнього середовища, раціонального використання природних ресурсів, використовуючи заздалегідь підготовлене заборонене знаряддя лову - «павук», розміром 2х2м (який складається із сітки ліскової 40х40 мм, мотузки зеленого кольору, яка з`єднана з дерев`яною палицею довжиною 3 м), здійснив незаконний вилов риби, після чого близько 9 год 00 хв 04.04.2025 був виявлений працівниками відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль».

Таким чином, ОСОБА_5 , у результаті незаконного зайняття рибним добувним промислом без належного дозволу, забороненим знаряддям лову - «павук», порушив вимоги п.п 1 п. 1 р. IV «Правил любительського рибальства», затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 700 від 19.09.2022.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_5 здійснив незаконний вилов риби по таких видах та в кількості: «щука» в кількості 1 штука, вартістю 3 468,00 грн за 1 екземпляр, на загальну суму - 3 468,00 грн; «окунь» у кількості 2 штуки, вартістю 3 162,00 грн за 1 екземпляр, на загальну суму- 6 324,00 грн; «лящ» у кількості 4 штуки, вартістю 1 649,00 грн за 1 екземпляр, на загальну суму - 6 596,00 грн; «карась сріблястий» в кількості 64 штуки, вартістю 1 581,00 грн за 1 екземпляр, на загальну суму - 101 184,00 грн; «плітка» в кількості 1 штука, вартістю 1 564,00 грн за 1 екземпляр, на загальну суму -1 564,00 грн; «краснопірка» в кількості 4 штуки, вартістю 1 564,00 грн за 1 екземпляр, на загальну суму - 6 256 грн, що відносяться до водних живих ресурсів загальнодержавного значення. Цим заподіяв істотну шкоду водним біоресурсам, добуваючи велику кількість водних біоресурсів, вартістю згідно з розрахунком, передбаченим Постановою КМУ № 1042 від 29.09.2023 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України (крім континентального шельфу України, виключної (морської) економічної зони України)» на загальну суму 125 392,00 грн.

Згідно з висновком судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/111-25/22502- ФХЕД від 14.04.2025, розмір шкоди заподіяних унаслідок незаконного вилучення живих водних біоресурсів з природного середовища 04.04.2025 з акваторії річки Псел, поблизу с.Дмитрівка, Кременчуцького району Полтавської області, а саме риби таких видів: «щука» - 1 екз., «окунь» - 2 екз., «лящ» - 4 екз., «карась сріблястий» - 64 екз., «плітка» - 1 екз., «краснопірка» - 4 екз., загальною кількістю 76 екземплярів, становить 125 392,00 грн. За критеріями «вилов риби у період нересту», «добування великої кількості риби» (у відповідності до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля») шкода рибному господарству України, яка завдана незаконним вилученням водних біоресурсів з природного середовища, а саме риби видів: «щука» - 1 екз., «окунь» - 2 екз., «лящ» - 4 екз., «карась сріблястий» - 64 екз., «плітка» - 1 екз., «краснопірка» - 4 екз., загальною кількістю 76 екземплярів, у сукупності з матеріальними збитками кваліфікується як істотна.

Тобто ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, зокрема, незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив, що обставини правопорушення в обвинувальному акті викладені вірно. Цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах держави, на загальну суму125 392,00 грн визнав.

Обвинувачений визнав фактичні обставини, зокрема, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, та не оспорював розміру завданої шкоди. Пояснив, що 4.04.2025 вийшов на рибалку на річку Псел біля села Дмитрівка. Вилов риби здійснював із застосуванням забороненого знаряддя «павук», десь протягом чотирьох годин. Вудку з собою не брав. Здійснив вилов риби, види та кількість якої відповідає цим даним в обвинувальному акті. Зазначив, що вилов здійснював для власного споживання, так як не працював та не міг придбати собі їжу, незаконність своїх дій розумів, але вважав, що це порушення не буде виявлене. Свої дії засуджує, жалкую з приводу скоєного.Обіцяв, що в подальшому таких дій не вчинятиме.

Згідно з ч. 3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , думку прокурора, обвинуваченого, які зазначили, що бажають закінчити судовий розгляд без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин згідно з ч.3 ст.349 КПК України. При цьому суд пересвідчився, що обвинувачений розуміє зміст обставин кримінального правопорушення, а також у добровільності його позиції, роз`яснив, що в цьому випадку останній позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тож, у відповідності до вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу. Судом встановлено, що показання обвинуваченого у судовому засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.249 КК України, як незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Суд зауважує, що факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не є безумовним свідченням про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає належну критичну поведінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації (постанова ВС у справі від 15.11.2021 №199/6365/19).

Натомість вповедінці обвинуваченого суд не вбачає бажання стати на шлях виправлення та залагодити провину, конкретних дій на виправлення ситуації, зокрема, але не виключно, відшкодування шкоди повністю або частково не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання судом також не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, та має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У рішенні від 2.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України» (пункт 4.1 рішення КСУ).

Суд дослідив дані про особу обвинуваченого та встановив, що останній перебуває на лікуванні у лікаря-нарколога. На лікуванні (обліку) у лікаря-психіатра не знаходиться, що підтверджено довідкою КНП «Лікарня інтенсивного лікування І рівня м Горішні Плавні» від 8.04.2025 №284/01-14.

Згідно з довідкою-характеристикою від 7.05.2025 №23-11/-55, наданою старостою Дмитрівського старостинського округу, скарг від односельців на ОСОБА_5 не надходило, до адмінвідповідальності по округу не притягувався, громадського порядку не порушував.

Раніше судимий вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.04.2017 за ч.3 ст.185, за ч.4 ст.70 КК України засуджений до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Обвинувачений визнав свою вину.

Суд виходить із загальних засад призначення покарання, встановлених у ст.65 КК України, враховує особу обвинуваченого, відсутність у нього роботи та джерела доходу, його ставлення до вчиненого правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин та пом`якшуючих обставин, позицію прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, та доходить висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень необхідним і достатнім є покарання у межах санкції ч.1 ст.249 КК України у виді обмеження волі.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд зважає на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

При вирішенні цього питання суд ураховує тяжкість кримінального правопорушення, яке, згідно із класифікацією кримінальних правопорушень, визначеною статтею 12 КК України, є кримінальним проступком, наведені дані, що характеризують особу обвинуваченого, та доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням у порядку, визначеному ст ст.75,76 КК України.

Підстав для застосування положень статей 69 та 691 КК України суд не знаходить.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої незаконним рибним промислом у сумі 125 392,00 грн. У судовому засіданні прокурор підтримав свої позовні вимоги повністю.

Обвинувачений заявлений позов визнав повністю.

Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру" (частина 3 статті 128 КПК України).

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави за цивільним позовом у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У першому випадку прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави або відмовився виконувати ці функції, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою, повинен обґрунтувати і довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Однак при пред`явленні цивільного позову про відшкодування шкоди завданої навколишньому природному середовищу прокурор обмежився лише констатацією фактів вчинення особою кримінального правопорушення, його наслідків, зазначенням норм матеріального права, що належать застосуванню для вирішення вимог по суті, а також формальним посиланням на норми статті 128 КПК України.

Суд наголошує, що цивільний позов прокурора не містить даних щодо органу - суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.

Також позов не містить обґрунтування і тих обставин, що в цьому випадку захист інтересів держави, за умови підтвердження їх порушення, не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або що такий орган відсутній.

Тобто суд зазначає, що цивільний позов не містить обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави прокурором у розумінні частини 3 статті 128 КПК України.

Натомість у постанові ККС ВС від 21.01.2020 у справі № 559/55/15-к йшлося про необхідність обґрунтування підстав для захисту прокурором інтересів держави в суді.

Зважаючи на норми підпункту 7.4 пункту 7 Положення про Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області, затвердженого наказом Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм від 15.02.2024 № 77 (розміщене на веб-сайті Полтавського рибоохоронного патруля: https://pl.darg.gov.ua/), суд виснував, що це управління наділене повноваженнями подавати позови про відшкодування шкоди, яка заподіяна громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення біоресурсів.

Матеріали справи не містять даних про дотримання прокурором вимог статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» до звернення до суду з цим позовом.

Оскільки наявний уповноважений орган (Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області) на здійснення відповідних функцій, захисту інтересів держави у разі порушення законодавства у відповідній галузі, та його бездіяльність прокурором не обґрунтована та не доведена, у цьому випадку прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду з цивільним позовом і замінювати належного суб`єкта владних повноважень.

Питання наявності підстав для представництва прокурора в суді відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» стало предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка дійшла висновку, що якщо суд після відкриття провадження у справі установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду (п. 83 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Зважаючи на викладене, покликаючись на правові позиції Верховного Суду, суд доходить висновку про залишення без розгляду цивільного позову прокурора до ОСОБА_6 .

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України слід застосувати спеціальну конфіскацію до майна, що було використано як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, застосовані ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 08.04.2025, слід скасувати.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні на проведення судово-технічної експертизи в сумі 7 131 грн 20 коп. у відповідності до ч. 2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого в дохід держави.

Запобіжний захід обвинуваченому, ураховуючи вид та розмір покарання, не обирати.

Керуючись ст ст. 100, 124, 349 (ч.3), 368-371, 373, 374, 395, ч.15 ст. 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, до відповідача ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, - залишити без розгляду.

Скасувати арешт майна, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 08.04.2025.

Відповідно до положень ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до речових доказів, зокрема, забороненого знаряддя лову - «павук», розміром 2х2 м, який складається із сітки ліскової 40х40 мм, мотузки зеленого кольору, яка з`єднана з дерев`яною палицею довжиною 3 м, які передані до камери зберігання ВП №2 КРУП ГУНП в Полтавській області (м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, буд. 6), - після набрання вироком законної сили конфіскувати у власність держави та знищити як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Інші речові докази у кримінальному провадженні: оптичний носій диск DVD-R з відеозаписами огляду місця події, оптичний носій диск DVD-R з відеозаписами з боді-камери поліцейського, оптичний носій диск DVD-R з відеозаписами проведення слідчого експерименту, USB-флеш-накопичувач з відеозаписами, - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- рибу по видах та кількості, зокрема, «щука» - 1 екз., «окунь» - 2 екз., «лящ» - 4 екз., «карась сріблястий» - 64 екз., «плітка» - 1 екз., «краснопірка» - 4 екз., - знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 7131 (сім тисяч сто тридцять одна) грн 20 (двадцять) коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1