Провадження № 11-кп/4808/197/25
Категорія ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2025 року, у кримінальному провадженні №0002814 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Івано-Франківська, Івано-Франківської області, зареєстровану по АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , громадянку України, заміжню, з середньою спеціальною освітою, непрацюючу, на утриманні має одну малолітню дитину, згідно з ст.89 КК України не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок процесуальних витрат за проведення експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, 29.10.2024 року близько 10 год. 35 хв. ОСОБА_7 перебувала в автомобілі марки «Hyundai Getz» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований поруч із будинком №26 по вул. Вовчинецька в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області. Надалі, водій ОСОБА_7 запустила двигун автомобіля та розпочала рух керованим нею транспортним засобом заднім ходом. У той час позаду автомобіля марки «Hyundai Getz» зліва направо відносно руху автомобіля проходила пішохід ОСОБА_9 .

Порушуючи вимоги пунктів 2.3 б, 10.1, 10.9 ПДР України, водій ОСОБА_7 проявила неуважність, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернулась за допомогою до інших осіб, щоб виїхати на проїзну частину дороги вул. Вовчинецька в м. Івано-Франківську, Івано-Франківської області, продовжила рух транспортним засобом заднім ходом та задньою частиною автомобіля вчинила наїзд на ОСОБА_9 .

У результаті порушення ОСОБА_7 ПДР України, сталася ДТП внаслідок якої ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої верхньої кінцівки з переломами променевої кістки у нижній третині, шилоподібного відростка ліктьової кістки із зміщенням, які відповідно до висновку судово-медичного експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечні для життя в момент спричинення.

Захисник ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини, правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 та доведеність її винуватості, подав апеляційну скаргу на вирок в частині призначеного покарання. Вважає його надто суворим та призначеним без урахування всіх обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою: добровільне відшкодування шкоди потерпілій, життєві обставини, при яких було вчинено кримінальне правопорушення. Крім того, працівники поліції з матеріалів кримінального провадження вилучили дані про збитки завдані потерпілій ОСОБА_9 та не зазначили місця зберігання транспортного засобу, який на підставі ухвали слідчого судді був повернутий ОСОБА_7 .

Також не враховано той факт, що ОСОБА_7 добровільно прибула до працівників поліції та приймала участь в слідчих діях, самостійно давала покази та співпрацювала із ними, в тому числі добровільно надала транспортний засіб марки «Hyundai Getz» на який в подальшому було накладено арешт, не зважаючи не те, що на ньому не зберігались жодні сліди злочину, так як автомобіль жодних пошкоджень не зазнав, а травму потерпіла отримала внаслідок падіння. Таким чином, обвинувачена активно сприяла розкриттю злочину.

Крім того, у обвинуваченої на момент вчинення правопорушення мав місце збіг тяжких сімейних обставин. Вона та її родина перебували у скорботі та готовились до похорону ОСОБА_10 , який являється двоюрідним братом обвинуваченої, а в неї на руках перебувала маленька хвора дитина.

Просить, врахувавши зазначені обставини, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити та призначити їй покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу 17000 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачена підтримали подану апеляційну скаргу. Обвинувачена пояснила, що її робота пов`язана з керуванням автомобілем. Просила не позбавляти її права керувати транспортними засобами.

Прокурор заперечив проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі дотримався.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності підстав для застосування ст.69 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВСУ та призначив покарання достатнє та необхідне для досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

При цьому суд належним чином врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчиненого злочину дані про особу обвинуваченої.

Також, суд першої інстанції врахував всі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано збіг тяжких сімейних обставин на момент вчинення правопорушення, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки судом були враховані всі обставини, зокрема загибель брата, позицію потерпілої, щире каяття, активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди.

Як неодноразово зауважував у своїх рішеннях Верховний Суд, ч.1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Оскільки кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 не є умисним, наведена в апеляційній скарзі сукупність обставин, зокрема збіг тяжких сімейних обставин, не знаходяться в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами.

Обставини на які посилається апелянт, не є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а тому не дають підстав для застосування ст.69 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з призначеним судом першої інстанції мінімальним покаранням, оскільки воно буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2025 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4