Номер провадження: 11-кп/813/842/25
Справа № 519/1574/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Южного міського суду Одеської обл. від 30.07.2024 у к/п №0000332 від 04.07.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Демидово Березівського р-ну Одеської обл., із середньою освітою, не одруженого, працюючого дорожнім робітником в КП «Міські дороги», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06.02.2014 Березівським райсудом Одеської обл. за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі строком на з конфіскацією майна, 30.11.2018 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовувався.

Задоволено цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 кошти в сумі 65226 грн. 27 коп. матеріальної шкоди та 500000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 03.07.2023, приблизно о 23 год. 30 хв., під час спільного вжиття алкогольних напоїв на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у ході сварки з ОСОБА_11 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, наніс не менше трьох ударів кулаком своєї правої руки в область голови ОСОБА_11 від чого останній впав на асфальтоване покриття, після чого ОСОБА_8 наніс ще два удари своєю правою ногою в область голови ОСОБА_11 .

Унаслідок отриманих від ОСОБА_8 ударів ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-лицьової травми: забійна рана чола зліва, синець навколо лівого ока з переходом в виличну ділянку, синець спинки носу, крововиливи у м`які тканини голови в лівій лобно-скронево-тім`яній та правій тім`яно-скроневій області, переломи кісток носу, лівої виличної дуги, стінок лівої орбити та лівої верхнещелепної пазухи, крововилив під тверду мозку оболонку зліва (в лівій скронево-тім`яно-потиличній області крововилив у вигляді 50 мл. рідкої крові та щільного згортку крові, вагою 180 грам), крововиливи під м`яку мозкову оболонку (в області правої та лівої півкулі мозочка, розмірами 4x3 см. та 3x3 см., а також крововилив, який охоплює тім`яну та скроневу долі лівої півкулі мозку, розмірами 10x8 см., із затіканням крові у борозни) з ділянкою забою лівої скроневої долі речовини головного мозку.

Сукупність ушкоджень отриманих ОСОБА_11 , які складають комплекс закритої черепно-лицьової травми відповідно до п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (в, г, о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, які перебувають у прямому причинному зв`язку з виявленою у нього закритої черепно-лицьової травми.

У подальшому, близько 00 год. 20 хв. 04.07.2023 ОСОБА_11 доставлений до відділення інтенсивної терапії КНП «Южненська міська лікарня» та цього ж дня перенаправлений до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня», де о 05 год. 40 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер внаслідок отриманих 03.07.2023 від ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_11 перебуває у прямому причинному зв`язку з виявленою у нього закритою черепно-лицьовою травмою у вигляді забійної рани чола зліва, синця обличчя зліва та носу, крововиливів у м`які тканини голови, переломів кісток обличчя, крововилив під тверду мозкову оболонку зліва, крововиливи під м`яку мозкову оболонку справа та зліва з ділянкою забою лівої скроневої долі речовини головного мозку. Безпосередньою причиною смерті з`явився набряк-набухання головного мозку.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим з таких підстав:

- ні допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , ні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не були безпосередніми очевидцями події, що мала місце 03.07.2023 і єдиною обставиною, що підтвердили свідки є те, що між ОСОБА_8 та покійним Саввовим була спільна бійка, а не умисне побиття Шевченком останнього, причому ініціатором бійки був саме потерпілий і ця обставина нічим і ніким не спростовується. В результаті спільної бійки ОСОБА_8 були спричиненні тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою приймально-діагностичного відділення невідкладної медичної допомоги № 301, згідно якої ОСОБА_8 звернувся за наданням допомоги з приводу забійної рани підборіддя;

- під час досудового розслідування та в ході судового розгляду ОСОБА_8 послідовно стверджував, що наніс ОСОБА_11 один, два удари у вразливу частину тіла - обличчя, за рахунок цих ударів тілу потерпілого ОСОБА_15 було надане прискорення і він впав на тверду поверхню. Дані травматичні ушкодження були заподіянні в дуже коротких проміжок часу, як вказує експерт «одномоментно», тобто цей час можливо визначити як декілька секунд, ці пояснення ОСОБА_8 об`єктивно підтверджуються висновком судмедексперта №287 від 18.07.2023;

- визначаючи встановленою ту обставину, що ОСОБА_8 наніс ще два удари своєю правою ногою в область голови ОСОБА_11 , суд не дає об`єктивну оцінку цьому твердженню сторони обвинувачення, адже в ході судового розгляду ОСОБА_8 не визнавав цю обставину і на відео, зафіксованому на нагрудній боді -камері працівників СРПП видно, що ОСОБА_8 мав на ногах резинові літні капці, тому навіть, якщо б ці удари мали місце, то не могли б спричинити таких тілесних ушкоджень, які були зафіксовані у потерпілого;

- під час досудового розслідування та у судовому засіданні ОСОБА_8 неодноразово заявляв про те, що ОСОБА_11 напав на нього з ножем першим, приставивши ніж до шиї останнього, а потім ранив у підборіддя. Про наявність ножа у ході бійки повідомив і свідок ОСОБА_16 , який пояснив суду, що вранці 04.07.2023 бачив на місці події ніж з жовтою рукояткою. Згідно матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за ст. 125 КК України, 12.07.2023 ще за життя Саввова в Южненському ВП було складено протокол прийняття заяви від ОСОБА_8 13.07.2023 відкрите кримінальне провадження, яке згодом було закрите не через відсутність складу злочину, передбаченого ст. 125 КК України, а у зв?язку зі смертю ОСОБА_11 ;

- 20.07.2023 ОСОБА_8 звернувся до СВ Южненського ВП із заявою про видачу ножа, як речового доказу, ніж у нього прийняли. Проте, в кримінальному провадженні відсутня постанова про визнання його речовим доказом, фактично процесуальне рішення з цього приводу не прийнято;

- обвинувачений ОСОБА_8 , наносячи один,два удари в ліву частину обличчя ОСОБА_11 від яких останній впав і вдарився об асфальтне чи плиткове покриття, не мав наміру спричинити ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, просто, як він пояснив суду, захищався від дій ОСОБА_11 , що в першу чергу свідчить про необережність, відповідно його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 119 КК України, оскільки ОСОБА_8 , наносячи два удари рукою по обличчю ОСОБА_11 , не передбачав можливості настання шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити.

За таких обставин, захисник ОСОБА_17 просить скасувати вирок суду від 30.07.2024 та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 119 КК України.

На адресу апеляційного суду надійшла заява представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , яка фактично є запереченнями на апеляційну скаргу сторони захисту, в якій вона просить залишити без змін вирок суду з тих підстав, що він є законним та обґрунтованим, постановлений на підставі аналізу сукупності наявних доказів та зазначає, що аргументи захисника не відповідають фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор та представник потерпілого заперечували проти її задоволення та просили залишити оскаржуваний вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, допитаний в суді 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що в той день (03.07.2023) після роботи разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_14 за місцем мешкання вживали пиво, потім самогонку, потім знову пиво. ОСОБА_11 почав говорити ОСОБА_18 , що той не правильно щось робить на роботі. Він щось сказав ОСОБА_11 і той спилив та вдарив його долонею по обличчю, потім почав кидатись в бійку, а тому обвинувачений його відштовхнув. ОСОБА_11 забіг до приміщення, взяв ножа, приставив ножа до шиї, а потім встромив у підборіддя. Після цього ОСОБА_11 відійшов і почав телефонувати дружині ОСОБА_19 і говорити, що зарізав кума. Потім ОСОБА_11 знову підійшов до нього зі словами я тебе заріжу, після чого обвинувачений наніс удар і він упав. Обвинувачений шкодує, що так вийшло, умислу ніякого не мав, лише захищався. В судових дебатах обвинувачений цивільний позов визнав в повному обсязі. Також ОСОБА_8 зазначив, що ніж з місця події забрав на наступний день, замотав у кульок та зберігав його, оскільки думав, що він пригодиться. Працівникам поліції видав ніж приблизно через два тижні, оскільки зрозумів, що буде біда, хоча про його наявність зазначав з самого початку працівникам поліції, однак ті ніяким чином на це не відреагували.

При цьому, мотивуючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, а саме на:

- показання потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що проживав окремо від батька і у липні 2023 цивільна дружина батька ОСОБА_12 повідомила, що батько лежить в Одеській обласній лікарні у дуже важкому стані та потрібні кошти на його лікування. 10 числа потерпілий приїхав до лікарні, до батька не пускали, черговий лікар сказав, що кожен день потрібно купувати ліки. Через кілька днів ОСОБА_10 зустрівся із ОСОБА_12 , яка повідомила про бійку батька та ОСОБА_8 , коли вони працювали у м. Южне. Потерпілий приймав участь у лікуванні батька, кожен день витрачав на це кошти, у зв`язку із чим заявлений цивільний позов підтримав в повному обсязі.

- показання свідка ОСОБА_12 про те, що із покійним ОСОБА_20 вони знайомі близько 10 років та мають спільну дитину. 03.07.2023 ОСОБА_21 зателефонував та сказав, що збирається на роботу, потім зателефонував в обідню перерву і у ввечері близько 1920 години та повідомив, що приїхали додому і будуть вечеряти. Потім зателефонував близько 22 год. і було чутно, що між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 виникла сварка, оскільки ОСОБА_23 сказав, що ОСОБА_21 дурить хлопців на зарплату. Свідок телефонувала ОСОБА_22 і ОСОБА_21 та просила щоб вони не сварились. Останній раз коли була розмова із ОСОБА_8 він по телефону сказав свідку, що «я його приб`ю і скажи мені спасіба, що я не зробив так, як ОСОБА_24 » (потерпілий у кримінальному провадженні № 1504/622/12), не справив на нього нужду. Пізніше оскільки телефони не відповідали, свідок зателефонувала до ОСОБА_25 , який повідомив про бійку, що у ОСОБА_21 дуже розбита голова і що він в тяжкому стані перебуває в лікарні. Вранці на наступний день свідок приїхала в лікарню та коли вивозили ОСОБА_11 побачила, що голова була вся синя, око запливше, ніс переламаний і розмовляти він не міг. На наступний день в обласній лікарні їй повідомили, що стан складний. Через кілька днів зателефонувала ОСОБА_26 сину ОСОБА_21 і повідомила, що батько знаходиться в лікарні у дуже тяжкому стані, після чого разом купували ліки ОСОБА_11 , допоки їй не повідомили про його смерть. Свідок зазначила, що за життя ОСОБА_11 мав запальний характер, але ніколи не доходило до бійок. Пізніше ОСОБА_8 пояснив свідку, що першим на нього напав ОСОБА_21 із ножом. Під час зустрічей обвинувачений наче визнавав свою вину, говорив що буде допомагати, оплатив перший список ліків на 2000 грн., а пізніше написав «надо сушити сухарі».

- показання свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що у липні 2023 за місцем його мешкання у АДРЕСА_3 , хлопці, які винаймали у нього житло, повернувшись увечері із роботи, сиділи у трьох за столом на дворі біля кухні, де вони проживали. Саму бійку свідок не бачив, однак перед цим вони пили пиво, сварились та лаялися, у зв`язку із чим свідок робив їм зауваження, на що вони відповіли, що вони куми і між собою розберуться, після чого свідок пішов до свого будинку готуватись до сну. Пізніше один із хлопців прийшов і сказав, що двоє інші б`ються, одному із них погано. Коли свідок вийшов то побачив, що один лежить і харчить, тому викликали швидку, але хто саме свідок не знає. До того вони проживали у свідка кілька днів, не сварились, спиртними не зловживали. Обвинувачений статурою більший за того, кого він побив. Також свідок бачив на губі та шиї обвинуваченого кров.

- показання свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що в той день вони приїхали з роботи у чотирьох свідок, ОСОБА_27 , ОСОБА_15 та ОСОБА_28 , який переодягнувся та одразу поїхав до м. Одеси, а вони у трьох залишились у ОСОБА_29 , де всі проживали у двох кімнатах, в одній кімнаті проживав свідок разом з ОСОБА_30 , у іншій ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Після приїзду з роботи у трьох пили пиво на дворі за столом, після чого вживали горілку, було нормальне дружнє спілкування без суперечок. Після того як стало смеркати, він у стані сильного алкогольного сп`яніння пішов до своєї кімнати. Пізніше коли вийшов з кімнати на двір побачив, що ОСОБА_11 лежав за метрів 5 від столу, хропів та стогнав, на лиці під лівим оком була велика гематома і кров йшла з потилиці. Неподалік від ОСОБА_11 лежав ніж із жовтою ручкою, яким вони зазвичай користувались. Коли сиділи за столом ножа не було, всі ножі знаходились на кухні, чи забігав хтось на кухню за ножем, свідок не знає. На наступний день ОСОБА_8 сказав, що ОСОБА_11 на нього напав і він захищався та вдарив його кулаком два рази по лицю, від чого ОСОБА_11 впав. Раніше сварок не було, стосунки були дружніми.

- показання свідка ОСОБА_31 лікар КНП «Одеська обласна клінічна лікарня», який в пояснив, що пам`ятає хворого ОСОБА_11 , переведеного до них з лікарні м. Южного, мав черепно мозкову травму, забій головного мозку, перелами лицьового склету та перебував у важкому стані, життя пацієнта врятувати не вдалося. Також свідок зазначив, що перелами лицьових кісток стаються досить часто при бійках.

- протокол огляду місця події від 04.07.2023, згідно якого виявлено на асфальтному покритті рідину бурого кольору, будь-яких предметів не виявлено;

- довідку чергового лікаря від 04.07.2023 та довідка приймально-діагностичного відділення відділення невідкладної (екстренної) медичної допомоги № 300;

- довідку КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» від 18.07.2023;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.07.2023, згідно якого ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с.96);

- довідку приймально-діагностичного відділення невідкладної (екстренної) медичної допомоги № 301, згідно якої ОСОБА_8 звернувся за наданням медичної допомоги з приводу забійної рани підборіддя;

- лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_11 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.07.2023, згідно якого ОСОБА_8 показав супроводжуючи словесно обставини події в ніч з 3 на 4 липня 2023;

- висновок експерта № 287, згідно якого виявлені ушкодження, з урахуванням їх масивності, поєднаності, локалізації та механізму утворення (ударна дія) утворилися від дії тупого предмета (предметів), індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. Закрита черепно-лицьова травма оцінюється в комплексі, має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (в, г, о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Смерть ОСОБА_11 , перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою у нього закритою черепно-лицьовою травмою у вигляді забійної рани чола зліва, синця обличчя зліва та носу, крововиливів у м`які тканини голови, переломів кісток обличчя, крововилив під тверду мозку оболонку зліва, крововиливи під м`яку мозкову оболонку справа та зліва з ділянкою забою лівої скроневої доли речовини головного мозку. Безпосередньою причиною смерті є набряк-набухання головного мозку;

- висновки експертного судово-імунологічного дослідження №1263 розтин №287/С та експертного судово-медичного-гістологічного дослідження №1766/287;

- копія відофайлу з нагрудної боді-камери працівників СРПП, на якому, зафіксованому на нагрудну боді-камеру працівників СРПП, які прибули на виклик та ОСОБА_8 зазначає, що він ( ОСОБА_11 ) на нього напав з ножом, обвинувачений розуміючи, що його будуть різати, б`є його кулаком правої руки, від чого той падає та вдаряється головою, після чого обвинувачений ударив ще два рази ногою в голову. В подальшому обвинувачений ножа не бачив.

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження встановленим судом 1-ої інстанції.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Логічний аналіз ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

Апеляційний суд враховує доводи захисника з приводу того, що ні допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , ні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не були безпосередніми очевидцями події, що мала місце 03.07.2023, однак зауважує, що висновок суду про наявність у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого злочину був зроблений на підставі аналізу сукупності доказів, які містяться у матеріалах провадження.

Перевіряючи доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_8 , не мав наміру спричинити ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, колегія суддів приходить до таких висновків.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Колегія суддів у контексті доводів захисту з приводу того, що обвинувачений не мав умислу на нанесення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження звертає особливу увагу на те, що відповідно до вироку суду, на відеозаписі із нагрудної боді-камери працівників СРПП вбачається, що ОСОБА_32 зазначив, що потерпілий напав на нього з ножом та він, розуміючи що «його будуть різати» вдарив потерпілого правої руки, від чого той впав та вдарився головою, після чого обвинувачений ще 2 рази ударив ногою в голову.

Відтак, наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесного ушкодження у потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_8 умисно завдаючи ударів у життєво важливий орган ОСОБА_11 , розраховував на можливі наслідки, від чого здоров`ю потерпілого буде спричинено тяжку шкоду. При чому тяжкість цих наслідків у його свідомості не було конкретизовано, тобто він діяв з невизначеним і непрямим умислом. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого невизначеного умислу в діях ОСОБА_8 щодо спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження. Щодо спричинення смерті потерпілому, то в діях ОСОБА_8 має місце необережна форма вини.

Та обставина, що обвинуваченому ОСОБА_8 у ході подій, які мали місце 03.07.2023 також були заподіяні тілесні ушкодження не виключає відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

При цьому, той факт, що 20.07.2023 ОСОБА_8 звернувся до СВ Южненського ВП із заявою про видачу ножа, як речового доказу, при цьому ніж у нього прийняли, однак в кримінальному провадженні відсутня постанова про визнання його речовим доказом жодним чином не спростовує висновків суду про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд 1-ої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Окрім того, колегія судді вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні ознаки необхідної оборони, оскільки факт нападу потерпілого ОСОБА_11 на нього з ножом з метою завдання тілесних ушкоджень не доведений та спростований матеріалами кримінального провадження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд 1-ої інстанції на виконання приписів ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, які його обтяжують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування або зміни законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Южного міського суду Одеської області від 30.07.2024 яким ОСОБА_8 , визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3