Справа № 466/1510/25
Провадження № 1-кп/466/538/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відео конференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, працездатного, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судженого: 07 червня 2021 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном строком на 3 роки; 28 серпня 2023 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.1 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 12.06.2024 р. Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.307, ч.2 ст.309 КК України на 5років 2 місяці позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 04.11.2024 р. в період часу з 19.40 по 20.25 год., будучи засудженим та відбуваючи покарання у ДУ «Катеринівська виправна колонія №46» незаконно отримав посилку, що містила серед інших харчових продуктів пряники із наркотичним засобом - метадоном вагою 0,158 грама, який попередньо придбав та заготовив обвинувачений і зберігав за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 з метою подальшої відправки йому за місцем відбування покарання.

Такими діями, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю. Дав показання про те, що був наркозалежною особою, вживав наркотичні засоби. За місцем свого проживання зберігав наркотичні засоби для власного вживання. Знаючи, що буде відправлений у місця відбування покарання, за місцем свого проживання у кв. АДРЕСА_2 заготовив пряники із вмістом метадону, зберігав їх у холодильній камері для подальшої відправки йому їх посилкою у колонію. 04.11.2024 р. у приміщенні ДУ «Катеринівська виправна колонія» він отримав посилку з харчовими продуктами, серед яких були пряники із метадоном, які мав намір вживати особисто, однак був виявлений та затриманий охороною ДУ. У скоєному розкаюється, просить не карати його суворо.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає вірною за ч.2 ст.309 КК України, оскільки обвинувачений вчинив незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене після засудження протягом року.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшуює покарання обвинуваченого, вважати щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчи неного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Оцінюючи зібрані докази, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого за ч.2 ст.309 КК України злочину об`єктивно та обґрунтовано доведена належними, допустимими, достовірними доказами, достатніми у своєму взаємозв`язку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, дані що його характеризують, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на наркологічному обліку не перебуває.

Відповідно ст.65 КК України суд призначає покарання, необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.

Суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання, каяття обвинуваченого та враховує відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом ізоляції від суспільства, відтак йому слід обрати покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у виді позбавлення волі, яке обвинуваченому слід відбувати реально.

Встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 12.06.2024 р. Шевченківським районним судом м. Львова за ч.1 ст.307,ч.2 ст.309 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно визначити за правилами ст.71 КК України шляхом.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на даний час не застосовано.

Початок відбування строку покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України

Відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави слід стягнути витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України засудженому ОСОБА_4 частково приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суд у м.Львова від 12.06.2024 р. і остаточно визначити покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувася.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його затримання .

Речові докази:

- пряники із наркотичним засобом, поміщені в спецпакет НПУ, які згідно постанови про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами від 17.12.2024 визнані речовими доказами- знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта-3979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять ) грн. 50 коп. за висновок експерта № СЕ-19/118-24/13472- НЗРАП від 06.12.2024 р.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова, засудженим з часу отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокуророві.

Вирок надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1