ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2641/25 Справа № 203/3146/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 серпня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції посилається на те, що ОСОБА_6 , обвинувачуюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком 15 років або довічне позбавлення волі, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що беручи до уваги характер інкримінованого правопорушення, ризик, що передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим, оскільки обвинувачений спілкувався з замовниками диверсій за допомогою месенджеру «Telegram». Перебуваючи на волі, обвинувачений можуть знищити все листування аби уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне.

Вказує, що існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може здійснювати дії, направлені на ослаблення держави шляхом підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, що свідчить про існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також вказує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, не допитані, обвинувачені, потерпіла сторона, свідки, не досліджені речові та письмові докази. Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 315 КПК України.

Також зазначає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченим, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. А відтак неможливим є зміна обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду змінити йому запобіжний захід на домашній арешт або особисте зобов`язання, або визначити розмір застави.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що суд першої інстанції не повно взяв до уваги його характеризуючі дані. Прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Обвинувачений не просив розглядати справу за його особистою участю.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції дослідив відомості, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення достатня для продовження запобіжного заходу та підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого кримінального правопорушення.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення кримінального обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком 15 років або довічне позбавлення волі, що об`єктивно може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Відносно ОСОБА_6 також існує ризик знищення доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з огляду на те, що обвинувачений спілкувався з замовниками диверсій за допомогою месенджеру «Telegram», а відтак ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може знищити зазначене листування аби уникнути кримінальної відповідальності, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді продовження злочинної діяльності з огляду на небезпідставність обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає у вчиненні з корисливих мотивів низки диверсій на об`єктах залізничного транспорту, тобто системній протиправній діяльності, а також беручи до уваги, що останній офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу та міцних соціальних зв`язків не має, у зв`язку із чим може вдатися до протиправних дій.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи обвинуваченого щодо необхідності зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а також особу обвинуваченого та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існування, а тому дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та недостатність застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та апелянтом не наведені.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлений щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4