УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року

м. Київ

справа № 295/14724/23

провадження № 51- 2571 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року стосовно засудженої ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, раніше судиму 22 вересня 2023 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням ст. 69, ст. 75 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з іспитовим строком 3 роки, визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. На підставі ч.1 ст. 71 КК, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2023 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Як убачається з вироку суду, 29 липня 2023 року близько 05:00, ОСОБА_5 , перебувала у квартирі своїх знайомих, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належать ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом,

ОСОБА_5 , в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, скориставшись тим, що господарі квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпочивали в сусідній кімнаті в нічний час, викрала кальян вартістю 420,80 грн, електричний чайник «Holmer» вартістю 367,20 грн, подовжувач торгівельної марки «tag1 Way» моделі «CW-CHU33B» вартістю 398,72 грн, грошові кошти в сумі 5000 грн, та, утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 6186, 72 грн.

Крім цього, 27 жовтня 2023 року, близько 15:54, ОСОБА_5 , перебувала в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ФОП ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_5 , в цей же день та час, перебуваючи в примірочній вищевказаного магазину, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала бюстгальтер та пояс для пончох моделі «Джелато», та, приховавши викрадене за свій натільний одяг, з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим завдала ФОП ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 3876, 80 грн.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 22 квітня 2025 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах

ОСОБА_5 , а вищезазначений вирок стосовно останньої - без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить змінити постановлені стосовно ОСОБА_5 вирок і ухвалу в частині призначеного покарання та звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник посилається на те, що суди не врахували належним чином, що його підзахисна вагітна 24 тижні, до того ж, має проблеми зі здоров`ям, а також обставини, які пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілого, тяжкий матеріальний стан. Вважає, що наявність вказаних обставин у сукупності з іншими обставинами, встановленими у цьому провадженні, давали підстави судам зробити висновок про можливість засудження ОСОБА_5 без реального відбування покарання і звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити виходячи з наступного.

За правилами ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

З копії вироку вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженої, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави, визначені ст. 75 КК.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду має ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які знаходяться на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири співпадають з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

Вказаних вимог судами першої та апеляційної інстанцій дотримано.

За вироком суду ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. При цьому з касаційної скарги захисника не убачається, що зазначене покарання є явно несправедливим та таким, яке не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі винної у зв`язку з його суворістю.

Як видно зі змісту копії оскаржуваного вироку, суд, обираючи

ОСОБА_5 вид та міру покарання, належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та всі інші обставини, які відповідно до положень КК, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому місцевий суд, взяв до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про її особу, а саме, те, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше судима, вчинила корисливі злочини (один з них під час іспитового строку), доказів відшкодування потерпілому завданої шкоди суду не надала, що вказує на небажання останньої стати на шлях виправлення. Також судом враховано обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які його обтяжують.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати в умовах ізоляції від суспільства.

Не погодившись з вироком суду, захисник звернувся з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої, суд апеляційної інстанції залишив її без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_5 без змін.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд вказав, що під час призначення

ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував усі обставини справи у їх сукупності, дані про її особу, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання останньої можливе лише з ізоляцією її від суспільства з огляду на встановлені обставини справи, зокрема, те, що вона вже неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за умисні кримінальні правопорушення з корисливих мотивів, при цьому, не працевлаштована та постійного джерела доходу не має й вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Також суд апеляційної інстанції визнав необгрунтованими посилання сторони захисту на тяжкий матеріальний стан ОСОБА_5 та певні проблеми зі здоров`ям те, з огляду на те, що ці обставини були належно враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.

Разом з цим, колегія суддів касаційного суду вважає, що доводи касаційної скарги захисника про те, що судами під час призначення покарання ОСОБА_5 не враховано перебування його підзахисної у стані вагітності, не є переконливими з огляду на те, що, відповідно до оскаржуваних судових рішень, сторона захисту не надала жодних доказів щодо вказаного твердження.

Так, спростовуючи вказане посилання, суд апеляційної інстанції зауважив, що захисником, як на підставу неможливості особистої участі обвинуваченої в апеляційному розгляді провадження, було надано копію довідки та індивідуальну карту вагітної породіллі про її вагітність. Зазначені копії медичних документів належним чином не завірені, захисник з їх оригіналами не ознайомлений (отримав від ОСОБА_9 через мобільний зв`язок «Вайбер»).

Отже, колегія суддів Верховного Суду вважає, що за встановлених фактичних обставин цього кримінального провадження, даних про особу засудженої, призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а тому Суд не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.

На переконання Суду, у даному випадку засудженій призначено покарання, яким в повній мірі досягається мета покарання, і саме таке покарання буде достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень, умотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність під час призначення покарання, визначення порядку його відбування та справедливості обраного заходу примусу, захисником у касаційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, зважаючи на зміст касаційної скарги, не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від

02 вересня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року стосовно засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3