Справа № 646/8252/23
№ провадження 1-кп/646/226/2025
УХВАЛА

14 липня 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003010 від 29.07.2022 з обвинувальним актом щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Основ`янського районного суду міста Харкова знаходиться кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 Кримінального кодексу України, тобто пособництві державі-агресору, яке виразилось в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди України шляхом реалізації рішень та дій держави-агресора, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.

У цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Строк дії ухвали спливає 21.07.2025.

Прокурор з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, враховуючи обґрунтовану підозру у вчиненні ним особливо тяжкого злочину та реальність зазначених ризиків, які на цей час не зменшилися та продовжують існувати, заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

ОСОБА_3 та його захисник вважали за можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу або визначення застави, оскільки обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, а зазначені у клопотанні прокурора ризики є недоведеними.

Заслухавши доводи прокурора та з`ясувавши позицію сторони захисту, суд дійшов такого висновку.

Під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено строк дії раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 21.07.2025, разом з тим, з об`єктивних підстав судовий розгляд вказаного кримінального провадження до зазначеного строку завершити не представилось можливим, адже не всі свідки сторони обвинувачення та сторони захисту допитані, докази сторони та сторони захисту судом не досліджувалися.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що свідчить про наявність ризиків негативної поведінки з його боку.

Слід зазначити, що вказані злочинні дії вчинені ОСОБА_3 під час дії воєнного стану, який введено в період вторгнення збройних сил рф на територію України.

Суд приймає до уваги, що злочини проти основ національної безпеки України є найбільш суспільно небезпечним посяганням, особливо вчинені під час дії воєнного стану.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому пособництво державі-агресору, суд вважає, що у цьому випадку наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони національної безпеки України, а також прав і інтересів суспільства в цілому, особливо у період воєнного стану.

Суд враховує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його метою є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Надаючи оцінку ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує наявність у обвинуваченого деяких соціальних зв`язків, однак зі спливом певного часу вони з великою ймовірністю зазнали деформації під тиском трансформаційних процесів у суспільстві, країні, де наразі триває воєнний стан, що у свою чергу з урахуванням усвідомлення та очікування покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, який є особливо тяжким, може надати можливість останньому ухилятися від суду. Крім того, наявність цих соціальних зв`язків не є тим стримуючим фактором та не переважає можливих ризиків його неправомірної поведінки, адже свого часу не убезпечили від вчинення неправомірних дій.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності реалізації таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд критично ставиться до твердження сторони захисту щодо відсутності ризику того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, оскільки дана категорія злочинів є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад. Крім того, беручи до уваги надані у судовому засіданні пояснення свідків про те, що ОСОБА_3 добровільно співпрацював з окупаційною владою, толерантно поставився до захоплення частини території України, вбачається ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Судом у контексті встановлення наявності зазначеного ризику враховується, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та проживання.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, хоч і маючи стримуючі фактори у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи певні матеріальні ресурси, з певним ступенем вірогідності може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України у найближчій перспективі робить цей ризик актуальним.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену ст.ст. 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме : на стадії судового розгляду - усно шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, суд приймає до уваги, що наявність певних адміністративних ресурсів для організації і здійснення впливу на свідків, частина з яких була його підлеглими чи колегами, чим обвинувачений може скористатись з метою коригування, зміни, спотворення їх показань або узгодження процесуальної поведінки; обвинувачений може вживати активних дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та на особистий чи опосередкований вплив на свідків у кримінальному провадженні, в тому числі осіб, які надали слідству викривальні показання з метою спотворення даних, які можуть свідчити про його причетність до вчинення злочину.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження продовження строку дії запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків.

Зазначені обставини і наявність вказаних ризиків є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в продовженні запобіжного заходу у виді триманні під вартою, без права внесення застави, відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442-1 Кримінального кодексу України.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік статей КК України, за якими суд має право не визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 06 2024 р. № 7-р(ІІ)/2024 зазначив, що виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Ключовими моментами даного фрагменту рішення Конституційного Суду України є те, що у суду є можливість, а не обов`язок за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 КПК України, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

На думку суду визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч. 1 ст.111-2 КК України, не в повній мірі враховує підстави та обставини, передбачені ст. ст. 176, 177, 178 КПК України.

Хоча незастосування застави є правом, а не обов`язком судді, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні, враховуючи мету та підстави застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ст. 177 КПК України, обставини, передбачені ст. ст.177, 178 КПК України та абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням змісту пред`явленого обвинувачення, яке свідчить про причетність до пособництву державі-агресору, з огляду на суспільну небезпечність діяння, його обставини, суд вважає, що у даному випадку обрання застави не буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та створить в очах суспільства уяву безкарності.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 197, 331, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 11.09.2025 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині застосованого запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення йому копії цього судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1