Справа № 175/3120/20
Провадження № 1-в/204/1011/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судового засідання Чечелівського районного суду міста Дніпра клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну або повне звільнення від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2025 року на адресу Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну або повне звільнення від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що у вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526, ОСОБА_3 було призначено покарання, зокрема додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки. Відповідно до ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року ОСОБА_3 був звільнений умовно-достроково від подальшого відбування основного покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року на невідбутий строк 3 роки 11 місяців 15 днів позбавлення волі, із залишенням додаткової міри покарання. Після набрання вироком законної сили він вжив всіх необхідних заходів для ресоціалізації та реалізації права на працю. Виконання зазначеного виду додаткового покарання відносно нього унеможливлює здійснення трудової діяльності, позбавляє його стабільного джерела доходу, ставить під загрозу соціальну адаптацію та фактично перешкоджає реалізації його конституційного права на працю. Крім того, він не ухилявся від виконання основного покарання, не порушував умов його відбування, характеризується позитивно, не вчиняв нових правопорушень. З урахуванням викладеного, позбавлення права керування транспортними засобами втратило свій виправний характер, і його подальше виконання суперечить меті покарання. Крім цього, його цивільна дружина є вагітною і для забезпечення матеріального добробуту родини існує нагальна необхідність у виконанні роботи. З огляду на те, що він був відрахований з вищого навчального закладу, єдиний рід діяльності, на який його можуть оформити на роботу є робота водієм. Відповідно до довідки начальника Чечелівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 05 червня 2025 року № 21/40/1488-25 з 06 вересня 2024 року по теперішній час на обліку Чечелівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

05 серпня 2025 року на адресу Чечелівського районного суду міста Дніпра від ОСОБА_3 надійшли доповнення до заяви. В обґрунтування яких зазначив, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про шлюб від 07 липня 2022 року актовий запис № 271 Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). ОСОБА_6 на даний час є вагітною. що підтверджується довідкою КНП «Міська клінічна лікарня № 16» ДМР № 30 від 03 червня 2025 року. Для забезпечення матеріального добробуту родини існує нагальна потреба у працевлаштуванні, проте для виконання відповідної роботи необхідна наявність посвідчення водія. Окрім сплати потерпілим у даній справі матеріальної та моральної шкоди (що підтверджується угодами, розпискою та довідками з банку), мною також укладено з ними угоди про добровільну додаткову виплату моральної компенсації. Станом на сьогодні я не в повному обсязі розрахувався з потерпілими відповідно до укладених угод. З метою виконання зазначених зобов`язань у повному обсязі та подальшої виплати додаткової моральної компенсації потерпілим, йому необхідно влаштуватися на роботу, яка вимагає наявності чинного посвідчення водія.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, просив його задовольнити. Пояснив, що, як тільки все трапилося, він визнав свою провину та почав допомагати слідству, а також й відшкодовувати шкоду потерпілим. Він дуже шкодує, що так все сталося. Він у повному обсязі відшкодував завдану потерпілим шкоду. Він разом із потерпілими уклав угоди про відшкодування шкоду та, коли перебував у місцях позбавлення волі, працював та із заробітку відшкодовував завдану шкоду. Після того, як його було звільнено умовно-достроково від основного покарання, він став на облік до центру пробації, де перебуває на обліку й на даний час. Він за час перебування на обліку жодних порушень не допускав та виконує всі покладені на нього обов`язки. Він дуже шкодує та більше ніколи не сяде за кермо в стані алкогольного сп`яніння. Щодо працевлаштування, то у компанії підтвердили можливість його працевлаштування у разі наявності у нього посвідчення водія. Він бажав працевлаштуватись саме у вказану компанію, оскільки він багато куди звертався задля працевлаштування, однак йому відмовляли у зв`язку із наявністю судимості, відсутності водійського посвідчення відповідної категорії та відсутності вищої освіти. Він не звертався до центру зайнятості та не ставав на облік як безробітній, однак він здійснював пошук роботи на інтернет платформі Ворк.юа. Також, підставою не звернення до центру зайнятості стало те, що йому необхідна робота, яка б могла забезпечити можливість відшкодування шкоди та власного життя. Вакансії, які йому пропонували, не взмозі належним чином забезпечити його матеріальні потреби. До лав Збройних Сил України задля укладання контракту він не намагався вступити, оскільки у нього є вагітна дружина. Він також не бажає проходити службу у Збройних Силах України, оскільки хоче бути ближчим до своєї дружини та дитини, та у свою чергу допомагати їм. Він із Державної установи «Машівська виправна колонія № 9» звільнився майже рік тому, а саме 07 серпня 2024 року. Машівським районним судом Полтавської області його було звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання, однак не було звільнено від додаткового покарання, оскільки це питання не ставилося перед судом, а самостійно він не знав, що можливо таке клопотання також заявити. Дійсно, він оскаржував вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, оскільки вважав, що вісім років позбавлення волі для нього дуже багато. Щодо кримінального правопорушення, за вчинення якого він був визнаний винуватим, пояснив, що він разом із друзями вирішив поїхати на дачу. Коли вони приїхали, то через деякий час одна із дівчат почала говорити, що хоче додому, він погодився її відвезти. Коли вони їхали, то там був різкий поворот, та він не впорався із керуванням у автомобіль занесло, у зв`язку із чим автомобіль перекинувся. Тоді, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, було 1,78 ‰. Він того вечора вжив три бокали пива. До цього випаду дійсно у нього була дорожньо-транспортна пригода, потім він нічого не порушував. Можливо, його й притягували до адміністративної відповідальності за те, що він порушив швидкісний режим, коли їхав 76 км/год, він перевищив лише на 8 км/год. Він сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дівчина просила відвезти її додому. Таксі він тоді не викликав, оскільки було вже дуже пізно та це місце було за містом. Саме він сів за кермо автомобіля, оскільки тільки у нього було посвідчення водія. Також, вважав за можливим у разі не можливості звільнення його від додаткового покарання, замінити вказане покарання на громадські роботи.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки засуджений неодноразово притягався до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері дорожнього руху. Крім цього, із моменту звільнення засудженого умовно-достроково не пройшов відповідний термін, який є необхідним задля можливості задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання. Також, можливість заміни додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на громадські роботи не передбачено законодавством.

Суд вислухавши клопотання засудженого, думку учасників процесу, дослідивши заяву і додані до неї документи, вважає, що зазначена заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати серед іншого питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Так, вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року набрав законної сили 17 лютого 2021 року.

30 липня 2024 року ухвалою Машівського районного суду Полтавської області було звільнено засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково від подальшого відбування основного покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року на невідбутий строк три роки одинадцять місяців п`ятнадцять днів позбавлення волі, із залишенням додаткової міри покарання.

Ухвала Машівського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року набрала законної сили 07 серпня 2024 року.

07 серпня 2024 року засудженого ОСОБА_3 було звільнено умовно-достроково на невідбутий строк три роки одинадцять місяців п`ятнадцять днів позбавлення волі, із залишенням додаткової міри покарання із Державної установи «Машівська виправна колонія № 9».

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Крім цього, у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Так, в пункті 5 вказаної постанови зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст.107 КК України.

Також у пункті 7 вказаної постанови зазначено, що згідно з ч.1 ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При умовно-достроковому звільненні від відбування основного покарання засудженого, щодо якого було застосовано додаткове покарання, суд може вирішити питання про його повне або часткове звільнення від відбування і додаткового покарання не тільки тоді, коли про це порушено питання у поданні органу, який відає виконанням покарання, а й за своєю ініціативою.

Відповідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 30 липня 2024 року було зазначено, що за час відбування основного покарання ОСОБА_7 визнав винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнавав винуватість під час судового провадження, відшкодував потерпілим завдану матеріальну та моральну шкоду, отримані засудженим стягнення у виді догани в 2021 році в установі попереднього ув`язнення погашені, натомість за час перебування в Державній установі «Машівська виправна колонія № 9» ОСОБА_3 має десять заохочень, протягом всього строку перебування в установі виконання покарань працевлаштований та від праці не відмовляється, брав участь у виховних заходах, з дозволу адміністрації установи виконання покарань проживав з родиною за межами виправної колонії, що на думку суду свідчить, що ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. У зв`язку із чим останнього було звільнено умовно-достроково від подальшого відбування основного покарання.

При цьому, засуджений ОСОБА_3 не був звільнений судом від додаткового покарання.

Відповідно до частини третьої статті 55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.

Таким чином, строк відбуття додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_7 почався 07 серпня 2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин (в редакції, яка діяла станом на день вчинення кримінального правопорушення).

Так, фактично станом на дату подання клопотання ОСОБА_3 до суду минуло 11 місяців 11 днів із дня звільнення останнього умовно-достроково від відбування основного покарання, яке було призначено вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, тобто менше частини, визначеної ч. 1 ст. 81 КК України, як обов`язкової умови.

Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.

Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Під час судового розгляду було встановлено, що засуджений ОСОБА_3 є не працевлаштованим.

Із пояснень засудженого, які були надані в судовому засіданні, було встановлено, що ним було подане вказане клопотання виключно у зв`язку із необхідністю працевлаштування на посаду водія, оскільки він будучи раніше засудженою особою, не маючого вищої освіти не має можливості знайти собі місце роботи, яке б могло забезпечити отримання ним заробітної платні, яка б могла забезпечити відшкодування ним завданої шкоди потерпілим, а також забезпечити його існування. Саме наявність права на керування транспортними засобами взмозі забезпечити його працевлаштування на відповідному підприємстві.

Однак, судом не може бути взятим до уваги посилання засудженого ОСОБА_3 на неможливість працевлаштування, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, останній до Дніпропетровського обласного центру зайнятості задля постановлення на облік, як безробітного не звертався, більш того, як пояснив в судовому засіданні засуджений він і не мав бажання ставати на облік як безробітний, оскільки запропоновані б йому місця для працевлаштування та отримання відповідної допомоги по безробіттю від держави, не могли б забезпечити бажаного ним рівня матеріального забезпечення, що свідчить про відсутність у останнього дійсного наміру на працевлаштування з метою отримання доходу, а зводиться до виключно бажання повернути право керування транспортними засобами.

Слід також й взяти до уваги той факт, що ОСОБА_3 не погодившись із вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, яким йому було призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі, подав апеляційну скаргу. В судовому засіданні такі свої дії ОСОБА_3 обґрунтував тим, що вважав, що саме призначення йому покарання у вигляді восьми років позбавлення волі на його думку було дуже суворим для нього. Однак, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року було залишено без змін та зазначено, що вирішуючи питання про призначення покарання, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ст. 124 КУпАП, що свідчить про схильність ОСОБА_3 до порушення встановлених правил дорожнього руху.

Як обґрунтування застосування до ОСОБА_3 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, було зазначено, що саме протиправні дії ОСОБА_3 , які були пов`язані із нехтуванням Правил дорожнього руху України та призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого було спричинено загибель двох осіб та тілесні ушкодження середньої тяжкості, що у свою чергу свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами додатково вивчити Правила дорожнього руху та пройти додаткове навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Слід також взяти до уваги й той факт, що кримінальне правопорушення ОСОБА_3 було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а саме в крові засудженого було виявлено 1,79 ‰ алкоголю, що відноситься до середнього ступеню алкогольного сп`яніння. В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив факт перебування в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення та той факт, що він будучи в такому стані, все ж таки сів за кермо транспортного засобу задля того, щоб відвезти дівчину додому, сів самостійно за кермо, оскільки лише у нього було водійське посвідчення. Таксі він не викликав, оскільки це вже була пізня година.

Крім цього, як було встановлено із вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, ОСОБА_3 на час вчинення ним кримінального правопорушення мав невеликий водійський стаж, близько пів року, що у свою чергу на час розгляду вказаного клопотання судом, не змінилось.

Посилання ж засудженого ОСОБА_3 на втрату актуальності додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, судом не може бути взятим до уваги, оскільки при призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, судом був визначений максимально справедливий його строк, який в свою чергу був визначений із врахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі й ті, які характеризували особу засудженого та інші обставини, які мали значення для прийняття вказаного рішення у справі.

Сам же по собі факт визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілим, умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, не може свідчити про втрату актуальності такого покарання.

Також, судом не може бути взятим до уваги й посилання засудженого ОСОБА_3 на те, що вказаний вид додаткового покарання унеможливлює здійснення ним трудової діяльності, позбавляє його стабільного джерела доходу, ставить його соціальну адаптацію та фактично перешкоджає реалізації його конституційного права на працю, оскільки як було встановлено в судовому засіданні на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, останній не був працевлаштованим, а тим паче наявність права на керування транспортними засобами не було джерелом його доходу. Крім цього, під час судового розгляду вказано клопотання суду не було надано жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 зобов`язуються працевлаштувати на посаду водія, більш того, останній в судовому засіданні підтвердив, що будь-які інші професії, окрім водія саме на певному підприємстві йому не підходять, оскільки не будуть спроможні забезпечити належний для нього, на його думку, дохід.

Тим, самим фактично засуджений ОСОБА_3 із часу звільнення умовно-достроково від відбування основного покарання, а саме 07 серпня 2024 року не працевлаштувався та не намагався працевлаштуватися, оскільки не мав бажання працевлаштуватися, що у свою чергу може свідчити про бажання ввести суд в оману задля можливості звільнення від відбування додаткового покарання.

Також, судом не може бути взятим до уваги посилання засудженого на наявність у нього сім`ї, а саме вагітної дружини, оскільки вказане жодним чином не зменшує актуальної необхідності відбуття додаткового покарання, яке було призначено засудженому ОСОБА_3 вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, з урахуванням особи засудженого та обставин вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується посилання ОСОБА_3 на можливість заміни йому вказаного додаткового покарання на громадські роботи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України заміні покарання підлягають: невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі, які можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства заміна покарання на більш м`яке може бути застосована виключно до осіб, які відбувають покарання у вигляді: обмеження, позбавлення волі або ж довічного позбавлення волі, у зв`язку із чим заміна додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не передбачена, а тому у задоволенні клопотання у цій частині слід відмовити.

Беручи до уваги вищевказане, ОСОБА_3 на момент звернення до суду з клопотанням не набув права бути звільненим умовно-достроково від відбування додаткового покарання, а тому у задоволенні клопотання слід вімовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну або повне звільнення від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення в Дніпровський апеляційний суд через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Суддя ОСОБА_1