Справа № 373/2151/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 00869 від 03.05.2025 за ч.3 ст.286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В ході підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання, в якому посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів залишаються актуальними, просив продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора просив врахувати, що у кримінальному провадженні з`явились нові обставини, які свідчать про наявність підстав для визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Зокрема, повідомив, що постановою старшого слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні була призначена судово-медична експертиза крові за направленням КНП «Бориспільська БЛІЛ» з метою виявлення вмісту спиртів та визначення концентрації етилового спирту. Згідно з висновком експерта № 171 від 07.05.2025 у крові ОСОБА_4 метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Крім того, станом на даний час, у справі проведено всі необхідні експертизи, допитано всіх можливих свідків та встановлено усі обставини кримінального провадження, що унеможливлює вплив ОСОБА_4 на хід досудового розслідування. Просив врахувати, що футбольний клуб «Оболонь», професійним гравцем якого є обвинувачений, готовий поручитися за ОСОБА_4 та внести за нього заставу. Крім того, звертав увагу на те, що, перебуваючи під вартою, він позбавлений можливості відшкодовувати потерпілим шкоду та навіть вибачитися за свої непоправні дії. При цьому, ОСОБА_4 не заперечує обґрунтованість підозри в частині факту ДТП внаслідок порушення ним правил дорожнього руху. Єдиною обставиною, з якою не погоджується обвинувачений є вчинення протиправних дій у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні погодився з позицією свого захисника, одночасно приніс вибачення потерпілим за наслідки, які спричинив.

Потерпілий ОСОБА_7 не вважав за необхідне продовжувати строк тримання під вартою обвинуваченого, вважав, що його належну процесуальну поведінку може забезпечити менш суворий запобіжний захід. Зазначив, що обвинуваченим йому повністю відшкодовано усі витрати, пов`язані з лікуванням у розмірі 100 000 грн, жодних претензій він до обвинуваченого немає.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_8 погодились з прокурором, вважаючи належним запобіжним заходом для ОСОБА_4 тримання під вартою.

Потерпілий ОСОБА_10 , до суду не прибув у зв`язку із перебування на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 8.

Перевіривши доводи клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно із загальними принципами вирішення питання про застосування щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під варто, що закріплені в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість передбачуваного злочину; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; репутація, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

До обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 03 серпня 2025 року.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який законом про кримінальну відповідальність передбачено у виді позбавлення волі до 10 років.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини суворість передбаченого покарання хоча і є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, а тому даний ризик слід оцінювати з урахуванням низки факторів, які можуть підтвердити його існування.

З`ясовуючи наявність таких факторів, судом встановлено, що обвинувачений несудимий, є професійним футболістом, неодружений, утриманців не має, в 2022 році за власним бажанням вступив до лав Збройних Сил України для захисту України від російської агресії, зв`язку із втратою на війні брата припинив військову службу, за учать у військових діях отримав державну нагороду «Честь і Слава».

Крім того, в судовому засіданні захисником надано суду заяву директора Футбольного клубу «Оболонь» ОСОБА_11 про готовність взяти ОСОБА_4 на поруки, що всупереч тверджень прокурора свідчить про сталі соціальні зв`язки обвинуваченого.

Водночас, суд бере до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , в тому числі і те, що інкримінований злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість інкримінованого злочину, суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, непоправні наслідки від злочину у виді загибелі людини.

У справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Отже, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення саме по собі суттєво підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

З врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту свідків, потерпілих на переконання суду станом на даний час не зменшився також ризик впливу на потерпілих і свідків.

Доцільність продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу є наразі актуальною.

Продовжуючи тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу (інтересу правосуддя), які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Визначаючи розмір застави, який необхідно встановити, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Мангурас проти Іспанії», «Істоміна проти України», слідує, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума застави повинна бути оцінена враховуючи особу самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у разі неявки на судове засідання, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути врахована наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

Як встановлено, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто тяжкого злочину, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що обвинуваченому слід визначити заставу у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 242 240 грн.

Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

Крім того, у разі внесення застави необхідно покласти на підозрюваного виконання наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатись за межі м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 197, 199,309 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 29.09.2025 включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок суду.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент до закінчення дії ухвали внести заставу в розмірі, визначеному в даній ухвалі.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого на підставі ч.5 ст.194 КПК України строком на 2 місяці наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований/проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок суду коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1