Справа № 466/6982/24
Провадження № 1-кп/461/264/25
УХВАЛА

05.05.2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

її захисника ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000656 від 06.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

у провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000656 від 06.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Перед початком судового засідання захисником обвинуваченої до суду подане клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Обґрунтовуючи наведене клопотання, захисник, посилаючись на положення КПК України, які визначають вимоги до обвинувального акту та регулюють порядок судового розгляду у справах щодо кримінальних проступків (спрощене провадження), серед іншого, наводить наступне.

Згідно тексту обвинувального акту, ОСОБА_8 інкримінується заподіяння легкого тілесного ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, вказано, що їй повідомлено про підозру за цією ж статтею та здобуто достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. В результаті дій, які описані у першому абзаці обвинувального акту вказано, що ОСОБА_6 спричинила потерпілому ОСОБА_4 кусані садна на лівому передпліччі.

Оскільки безпосередньо підготовче судове засідання не проводиться, то сторона захисту до початку судового розгляду має право заявити клопотання про повернення обвинувального акту у зв`язку із його очевидною невідповідністю вимогам ст.291 КПК України, а також невідповідністю реєстру матеріалів дізнання вимогам ст.110 КПК України.

У даному випадку, в поданому до суду обвинувальному акті абсолютно порушено структуру, передбачену ст.291 КПК України та порядок викладення відомостей, що мають у ньому бути. Окрім того, у ньому відсутнє формулювання обвинувачення, а виклад фактичних обставин із першого абзацу акту суперечить викладу у другому абзаці. Зокрема: «укусила за передпліччя лівої руки», а далі- «спричинила кусані садна».

Крім того, всупереч положенням КПК України, у розділі І реєстру «Процесуальні дії» вказані незрозумілі для сторони захисту пункти:

- протокол прийняття заяви п.1 (якої заяви, про що заяви, кому заяви);

- реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань - п.2(реєстрація чого в ЄРДР, бо КПК України передбачає у ч.1 ст.214 внесення відповідних відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань);

- додатковий допит свідка ОСОБА_9 п.14(при не проведенні першочергового допиту згідно реєстру)

- протокол огляду предмета п.11(якого предмета і яким чином він стосується матеріалів вказаного провадження).

Згідно даних розділу І Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000656 від 06.09.2023 року, відомостей щодо проведення процесуальної дії про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, про прийняття заяви про залучення у якості потерпілого, про визнання будь-яких осіб потерпілими або вручення їм пам`ятки про права у якості потерпілих немає, що свідчить взагалі про відсутність потерпілих по даному кримінальному провадженню.

Розділ ІІ Реєстру «Прийняті в ході досудового розслідування, не дізнання, процесуальні рішення» містить перелік висновків експерта №745, 333, але обвинувальний акт не містить відомостей щодо проведених в ході дізнання експертиз. Окрім того, висновок експертизи не є процесуальним рішенням у значенні ст.110 КПК України, адже «Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду». Висновок експерта є процесуальним джерелом доказів, згідно ч.2 ст. 84 КПК України.

Також. звертає увагу суду на те, що обвинувальний акт, який складається дізнавачем в порядку ст.301 КПК України не потребує подвійного затвердження з прокурором, як це зроблено у даному випадку. Даний реєстр матеріалів досудового розслідування, який є обов`язковим додатком до обвинувального акту, не дозволяє будь-яким чином ідентифікувати стороні захисту та суду процесуальні рішення та результати процесуальних дій, які в подальшому можуть використовуватись прокурором в якості доказів обвинувачення, що відповідно тягне за собою порушення права на захист від обвинувачення.

До обвинувального акту долучено «розписку підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування», однак, як уже зазначалось неодноразово, копія матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 не вручалась, жодних розписок про їх отримання вона нікому не надавала, послугами захисника під час дізнання не користувалась, а тому чия розписка долучена до справи стороні захисту не відомо.

В судовому засіданні обвинувачена та її захисник, кожен окремо, клопотання підтримали з мотивів наведених у ньому.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечила, вказавши на його безпідставність. Зокрема, прокурор пояснила суду, що зміст обвинувального акту відповідає вимогам процесуального закону, а доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Потерпілий та його представник, в судовому засіданні, кожен окремо, заперечили проти задоволення клопотання. Зокрема, представник зазначив, що доводи сторони захисту є надуманими, обвинувальний акт відповідає вимогам закону, а тому підстав для повернення його прокурору не встановлено. Також, представник вказав, що звернення до суду з відповідним клопотанням є черговою спробою сторони захисту затягнути розгляд справи у суді.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання, обвинувальний акт з додатками та матеріали судового провадження, суд виходить з наступних доводів та мотивів.

Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

З дослідженого судом клопотання сторони захисту встановлено, що таке не містить належного обґрунтування з приводу наявності об`єктивних та законних підстав для повернення обвинувального акту прокурору, з огляду на наступне.

Статтею 110 КПК встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 298 КПК України, досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно ч. 2 ст. 301 КПК України, прокурор зобов`язаний, серед іншого, не пізніше трьох днів після отримання матеріалів дізнання разом з повідомленням про підозру, здійснити одну із зазначених дій, зокрема, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або про звільнення від кримінальної відповідальності; у разі встановлення ознак злочину направити кримінальне провадження для проведення досудового слідства.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає приписам цього Кодексу.

Судом встановлено наступне.

Обвинувальний акт в цілому відповідає наведеним вище вимогам закону, зокрема містить найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченої (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; наведено відомості щодо відсутності обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; наведено відомості про відсутність витрат на залучення експерта; дату та місце його складення та затвердження.

Захист стверджує, що у обвинувальному акті «абсолютно» порушено структуру, передбачену ст.291 КПК України та порядок викладення відомостей, що мають в ньому бути. Окрім цього, у обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, а виклад фактичних обставин із першого абзацу акту суперечить викладу у другому. Зокрема, наведено: «укусила за передпліччя лівої руки», а далі: «спричинила кусані садна».

З цього приводу, слід відзначити, що захистом належним чином не обґрунтовано у чому саме полягає порушення «структури» обвинувального акту. Більше того, наведені вище положення ст. 291 КПК України, визначає перелік відомостей, які повинні бути у обвинувальному акті та не містить імперативних положень щодо структури такого документу.

Варто також відзначити, що твердження про суперечність викладу обставин справи у обвинувальному акті є надуманими та безпідставними, адже процитована захисником фраза «укусила за передпліччя лівої руки», яка є фактично описом певної дії, слідує перед процитованою захисником фразою «спричинила кусані садна», яка фактично описує наслідок відповідних дій.

Таким чином, доводи захисника у цій частині є безпідставними та відхиляються судом.

Щодо доводів адвоката про те, що ст.291 КПК України не передбачає вказування у обвинувальному акті національності обвинуваченого, сімейного стану, наявності чи відсутності судимості, оскільки надання інших відомостей, ніж передбачені даною статтею до початку судового розгляду забороняється, а також КПК України не передбачає вказування національності та зареєстрованого місця проживання потерпілого, слід відзначити наступне.

Чинний КПК України, зокрема положення ст. 291 КПК України містять вимоги до обвинувального акту, зокрема у цій статті наведено, що саме має бути відображено у цьому процесуальному рішенні обов`язково. Водночас, жодних норм які вказують на заборону наведення у такому рішенні додаткових даних, зокрема тих на які вказує захисник, чинний КПК не містить. Крім того, у статті 291 КПК зазначено, що надання суду інших документів, окрім тих, що визначені процесуальним законом до початку судового розгляду забороняється. Натомість, захисник помилково ототожнює поняття «документи» з поняттям «відомості», що є неприпустимим.

Крім того, безпідставними є посилання захисника щодо недотримання вимог КПК України внаслідок вказівки у обвинувальному акті національності, сімейного стану обвинуваченої, адже таких даних у відповідному розділі щодо ОСОБА_6 у обвинувальному акті немає.

Оцінюючи доводи захисника щодо окремих недоліків у розділах «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» та «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення», суд виходить з наступного.

Як наведено вище, положення ст. 291 КПК України встановлюють, що до обвинувального акту додається, серед іншого, реєстр матеріалів досудового розслідування. Водночас, окремо визначених вимог до такого реєстру чинний КПК не встановлює.

Крім того, безпідставними є доводи захисника щодо помилкового наведення у розділі «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» формулювання досудове розслідування замість дізнання, адже відповідно до п. 4 ч. 1 ст.3 КПК України, дізнання це форма досудового розслідування, в якій здійснюється розслідування кримінальних проступків.

Таким чином, наведена позиція захисника не відповідає вимогам закону.

Водночас, таких недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, які зумовлюють повернення обвинувального акту прокурору в ході розгляду клопотання не встановлено. Отже, судом наведені доводи відхиляються, як безпідставні.

Також, безпідставними є твердження захисника про те, що Розділ ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування містить перелік висновків експерта №745, 333, але обвинувальний акт не містить відомостей щодо проведених в ході дізнання експертиз, адже у ньому прямо наведено наступне:

«В результаті вчинення вищевказаних дій ОСОБА_6 спричинила потерпілому ОСОБА_4 кусані садна на лівому передпліччі, які відповідно до висновку експерта від 06.09.2023 №745 відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості».

Стосовно доводів захисту про подвійне затвердження обвинувального акту прокурором, а також про те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не дозволяє будь-яким чином ідентифікувати стороні захисту процесуальні рішення та результати процесуальних дій, які в подальшому можуть використовуватись прокурором в якості доказів обвинувачення, що відповідно тягне за собою порушення права на захист від обвинувачення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 301 КПК України, у разі прийняття прокурором рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор зобов`язаний у межах строків, визначених частиною другою цієї статті, забезпечити надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом надсилання копій матеріалів дізнання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб. У разі відмови вказаних осіб їх отримати чи зволікання з отриманням вказані особи вважаються такими, що отримали доступ до матеріалів дізнання. Про відмову від отримання копій матеріалів дізнання чи неотримання таких копій складається відповідний протокол, який підписується прокурором та особою, яка відмовилася отримувати, або прокурором, якщо особа не з`явилася для отримання копій матеріалів дізнання.

Затвердження прокурором своїм підписом обвинувального акту на його першій та останній сторінках, за переконанням суду, жодним чином на порушує вимог закону та прав обвинуваченої. У свою чергу, посилаючись на вказаний факт, захисник не вказала, яку саме норму порушив прокурор і яким чином це впливає на права учасників провадження, зокрема обвинуавченої. Більше того, засвідчення прокурором обвинувального акту як на першій, так і на останній його сторінках вказує на те, що прокурор ознайомився та погодив весь його зміст.

Окремо суд звертає увагу на те, що змістовних пояснень від обвинуваченої щодо того, що саме з пред`явленого (інкримінованого) їй обвинувачення наведеного в обвинувальному акті їй не зрозуміло суду не надано. В цьому контексті суд відзначає, що це питання врегульовано та вирішується на стадії судового розгляду. Так, згідно положень ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Доводи сторони захисту про те, що копія матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 не вручалась, жодних розписок про їх отримання вона нікому не надавала, послугами захисника під час дізнання не користувалась, а тому чия розписка долучена до справи стороні захисту не відомо, є безпідставними, з огляду на те, що до обвинувального акту долучено докази скерування копій матеріалів дізнання у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом надсилання копій матеріалів дізнання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб (у даному випадку за фактичним місцем проживання обвинуваченої).

Відтак, в силу наведених вище положень ст. 301 КПК України, ОСОБА_6 вважається такою, що отримала доступ до матеріалів дізнання.

Наведене спростовує доводи сторони захисту щодо того, що реєстр матеріалів досудового розслідування не дозволяє будь-яким чином ідентифікувати стороні захисту процесуальні рішення та результати процесуальних дій, які в подальшому можуть використовуватись прокурором в якості доказів обвинувачення, що відповідно тягне за собою порушення права на захист, оскільки стороні захисту у спосіб передбачений законом відкрито (скеровано) усі матеріали кримінального провадження.

З цього приводу неможливо не відзначити, що кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.09.2023 року, тобто понад півтора роки назад. За реєстром матеріалів досудового розслідування у ОСОБА_6 відбирались пояснення 05.09.2023. 19.09.2025 ОСОБА_6 допитана у якості свідка, 11.06.2024 у якості підозрюваної. Отже, щонайменше з 11.06.2024 ОСОБА_6 обізнана про свій процесуальний статус підозрюваної у кримінальному провадженні. Крім того, у матеріалах судового провадження наявне клопотання обвинуваченої подане до суду 21.08.2024 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про обізнаність ОСОБА_6 у тому, що обвинувальний акт скеровано до суду.

Отже, у обвинуваченої було достатньо часу та можливостей для реалізації її прав, у тому числі на ознайомлення з матеріалами дізнання , як нею, так і її захисником. Крім того, судом не встановлено жодних даних про обмеження обвинуваченої у реалізації своїх прав. Більше того, суд сприяв обвинуваченій у можливості забезпечення права на захист, задовольнив її клопотання про призначення захисника який має можливість приймати участь у судовому засіданні безпосередньо у залі суду у місті Львові та надав можливість призначеному захиснику ознайомитись з матеріалами судового провадження. Натомість, у подальшому обвинувачена від призначеного захисника відмовилась та самостійно залучила до участі у справі обраного нею адвоката, яка також була допущена судом до участі у справі і отримала доступ до матеріалів провадження в системі «Електронний суд».

Суд не ставить під сумнів можливість жодного з учасників належним чином використовувати свої процесуальні права та сприяє у їх реалізації. Натомість, суд не може не відзначити, що такі дії обвинуваченої як неодноразове заявлення суду клопотань про відкладення розгляду справи з різних підстав очевидно не сприяють дотриманню розумних строків у кримінальному провадженні.

Також суд відзначає наступне.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд. Захищене цією статтею право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дотримання принципу рівності сторін знайшли своє відображення у статті 7 КПК, відповідно до якої, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких рівність усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Реалізація цих принципів здійснюється, зокрема через відсутність привілеїв чи обмежень у правах учасників процесу, самостійному обстоюванні стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, а також через свободу сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК. При цьому, суд зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, виходячи з наведених доводів та мотивів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання захисника.

Керуючись ст.ст.291, 301, 381 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1