Справа № 553/3800/24
Провадження № 1-кп/553/420/2025
В И Р О К

Іменем України

10.06.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Подільського районного суду м. Полтави кримінальне провадження № 0000212 від 11.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України судимості не має,

засуджений 08.11.2024 Октябрським районним судом міста Полтави за ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України (вирок набрав законної сили 20.05.2025),

-у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 10.10.2024, близько 13:35 год., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, неподалік будинку за адресою м. Полтава, вул. Богдана Хмельницького, буд. 9, знайшов згорток з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, яку ідентифікував як таку внаслідок наявності досвіду періодичного вживання зазначеної психотропної речовини. ОСОБА_6 забрав згорток та зберігав його, для власного вживання без мети збуту, тим самим вчинив дії щодо незаконного придбання психотропної речовини без мети збуту.

У подальшому, 10.10.2024, близько 14:13 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно зберігав при собі та добровільно видав працівникам поліції особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,304 г, що відповідно до Таблиці № 2 невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, які знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом МОЗ України від 01.08.2000 № 188 (зі змінами), перевищує невеликі розміри.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 10.10.2024 року, близько 13:30 год., неподалік будинку за адресою м. Полтава, вул. Богдана Хмельницького, буд. 9, знайшов згорток з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, зрозумів що це саме PVP, так як раніше вживав зазначену психотропну речовину. Забрав згорток та зберігав у кишені для власного вживання В той же день, приблизно через пів години до нього підійшли працівники поліції та він добровільно видав вказану психотропну речовину. Вказує, що 10.10.2024 перебував в стані наркотичного сп`яніння.

У вчиненому щиро кається, виражає осуд своєї поведінки, зробив відповідні висновки, на даний час працює неофіційно на будівництві в м. Полтаві, намагається побороти залежність від вживання психотропних речовин.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність та істинність їх позиції не викликає сумнівів. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються вирішенню долі речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні. Судом також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення та кваліфікує його дії:

- за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

В судових дебатах прокурор вважав вину ОСОБА_5 у скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України повністю доведеною. Просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, а остаточне покарання визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання із встановленням іспитового терміну на 2 роки.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів. Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Згідно висновку КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» № 1448 від 10.10.2024 щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у стані наркотичного сп`яніння. (дата та час огляду: 10.10.2024, 15:13 год)

Так, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, неодружений, дітей не має, на обліку у лікаря - психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває, інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується негативно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, з дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує фактичні обставини кримінального провадження, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, беручи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України та обрати вид покарання обмеження волі, що є необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Для призначення такого виду покарання відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України перешкод не має.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 08.11.2024 Октябрським районним судом міста Полтави за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання ОСОБА_5 звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 20.05.2025),

ОСОБА_5 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України 10.10.2024, тобто до постановлення вироку Октябрським районним судом м. Полтави 08.11.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як вбачається з положень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 08.11.2024.

Об`єднана палата ККС Верховного Суду у постанові від 23 вересня 2019 року провадження № 51-2631км19 (справа № 199/1496/17) сформулювала висновок згідно якого, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК.

Об`єднана палата обґрунтувала правову позицію виходячи з того, що Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК не передбачає самостійного виконання вироків.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин, про який стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання, від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів (застосувавши ст. 70 цього Кодексу).

Таким чином, суд, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.

Так, з урахування даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, враховуючи конкретні обставини справи, відношення до вчиненого та прагнення обвинуваченого стати на шлях виправлення, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у вигляді обмеження волі з випробовуванням зі встановленням іспитового строку відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 08 листопада 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_5 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 копійок на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової експертиз № СЕ-19/117-24/17644-НЗПРАП від 14.10.2024.

Речовий доказ по справі: особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,304 г., який відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 11.10.2024 зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: суддя ОСОБА_1