Справа №583/1421/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/234/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 583/1421/25 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2025 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки безпідставно не враховані наведені слідчим ризики, які є актуальними, поведінку підозрюваної. Крім того, не відповідають матеріалам провадження що висновки слідчого судді щодо відсутності у ОСОБА_8 судимостей, наявності постійного місця проживання, так як остання ніде не працює, проживає тимчасово на зйомній квартирі, власник якої не надав своєї згоди на перебуванні останньої в ній під домашнім арештом, а злочини, в яких вона підозрюється є тяжкими, що не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

07.04.2025 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погодженим із прокурором Охтирської окружної прокуратури, звернувся начальник СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК, а саме в тому, що вона придбала ручну осколкову гранату М67, яку незаконно зберігала за місцем свого мешкання без передбаченого законом дозволу. 05.04.2025 о 19:36 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у кафе-барі, грубо порушила громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, діючи з особливою зухвалістю відносно відвідувачів та працівників кафе-бару, попередньо взявши із собою ручну осколкову гранату, продемонструвала її у руці, а також висловила погрозу її застосування.

05.04.2025 до ЄРДР за № 0000361 були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК, в цей день ОСОБА_8 була затримана в порядку ст. 208 КПК та 06.04.2025 їй було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

Зважаючи на те, що існують ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, з метою запобігання спробам підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, переховувати чи знищити докази, незаконно впливати на свідків, потерпілих в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому слідчий просив застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2025 до підозрюваної ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 23-00 год. до 05-00 год. щоденно. На підставі ч. 5 ст. 194 КПК на ОСОБА_8 покладені обов`язки. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що повідомлена ОСОБА_8 підозра є обґрунтованою, а наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК, можна запобігти шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи підозрюваної ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1, 2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, крім іншого, відносяться верховенство права і законність (п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК). При цьому принцип верховенства права у кримінальному провадженні і кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК), а у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК (ч. 6 ст. 9 КПК).

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК). При цьому застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК).

Відповідно ч. 1 ст. 176 КПК, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою, а згідно ч. 3 цієї статті слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам; найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК (ст. 177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) міцність соціальних звязків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного; 7) майновий стан підозрюваного; 8) наявність судимостей у підозрюваного; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ст. 178 КПК).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК (ч. 1 ст. 183 КПК).

Розглянувши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і відмовивши у його задоволенні, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваної ОСОБА_8 іншого, більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, поклавши на останню певні обов`язки, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і належним чином умотивовано. При цьому слідчий суддя дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих їй правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК, існування ризиків, встановлених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості оголошеної підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу».

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому на даному етапі провадження не оцінюється правильність кваліфікації кримінальних правопорушень, а лише з урахуванням доказів встановлюється наявність підстав вважати імовірною та достатньою причетність підозрюваної до обставин, що в ньому розслідуються.

Необхідно зауважити, що питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба позбавлення волі підозрюваного не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу. При цьому підлягає врахуванню характер підозрюваного, його моральні якості, наявні кошти (матеріальне становище), зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти, його заяви щодо прагнення виїхати на постійне місце проживання за кордон, наявність у нього кількох паспортів; наявність даних про те, що підозрюваний раніше ухилявся від розслідування і суду, тощо.

Згідно рішення Комітету міністрів Ради Європи (далі КМ РЄ), ухваленому на 1501 засіданні 13.06.2024 у м. Страсбург, крім іншого, делегатами було запропоновано органам влади пояснити причину збільшення кількості судових рішень про санкціонування тримання під вартою, надати вичерпну інформацію про практику національних судів щодо відповідного і достатнього обґрунтування рішень про тримання під вартою та щодо застосування альтернативних запобіжних заходів; ще раз закликали зібрати відповідну статистичну інформацію щодо середньої тривалості досудового тримання під вартою та швидкого перегляду його законності, вичерпну та консолідовану інформацію про всі відповідні заходи, вжиті або заплановані для усунення повного спектру порушень, виявлених ЄСПЛ. Також було наголошено, що національні суди під час здійснення правосуддя повинні керуватися практикою ЄСПЛ, забезпечувати дотримання гарантій, передбачених ст. 5 Конвенції щодо позбавлення волі, вдосконалювати практику щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розгляду альтернативних запобіжних заходів у кримінальних провадженнях, а також забезпечувати належну обґрунтованість рішень про обрання такого запобіжного заходу, а невиконання рішень ЄСПЛ призводить до негативних політичних та правових наслідків для міжнародного іміджу України.

Колегія суддів приходить до переконання, що у даному кримінальному провадженні слідчий суддя суду першої інстанції у повній мірі здійснив належну оцінку фактів, які стосувалися питання необхідності тримання підозрюваної під вартою за обставин, які склалися на відповідній стадії провадження, а також розглянув можливість застосування до неї іншого (альтернативного) запобіжного заходу замість найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження і мотиви як клопотання слідчого, так і доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що підозрювана у даній конкретній ситуації в силу свого віку, психологічного розвитку, зав`язків, поведінки під час провадження тощо не має реальної можливості переховуватися від розслідування та правосуддя, що дає підставу очікувати, що цей ризик не справдиться, а однієї лише «інформації» про це явно недостатньо для тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі «Олександр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява № 15217/07).

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти встановленим ризикам, оскільки у клопотанні про застосування запобіжного заходу не зазначено, а під час його розгляду як в суді першої інстанції, так і при перегляді постановленого за результатами його розгляду рішення слідчого судді в апеляційному суді, не було встановлено того, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, які б про це свідчили.

Крім того, будь-яких доказів неналежної процесуальної поведінки підозрюваної за час досудового розслідування стороною обвинувачення колегії суддів надано не було.

На користь обґрунтованості рішення слідчого судді та достатності застосованого до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту свідчить і той факт, що ОСОБА_8 самостійно, за вимогою апеляційного суду та у визначений час з`явилась в судове засідання для участі в розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення її становища і застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки «тримання під вартою для суду повинно розглядатися як винятковий захід, який ніколи не повинен бути обов`язковим і використовуватися для цілей покарання» (п.1 Рекомендації R (80) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо досудового ув`язнення).

Оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого це рішення слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2025 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4