Провадження № 1-кс/947/7629/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , особи щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_4 , його представника та представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , під час розгляду у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000482 від 12.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 від 12.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури.

Процесуальний керівник у клопотанні зазначає, що 04.04.2025 в ході обшуку транспортного засобу марки «Audi Q7» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , вилучено:

-кару банку «Приват банк» № НОМЕР_2 ;

-карту банку № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «Nokia» модель «6700», imei НОМЕР_4 .

-флеш-карту «Goodram» об`ємом 8Gb.

-транспортний засіб марки «Audi Q7» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

04.04.2025 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні постановою слідчого.

28.04.2025 та 19.05.2025 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси, були винесені ухвали, щодо усунення недоліків, зазначених в мотивувальних частинах ухвал, протягом 72 годин з моменту їх отримання.

Копія ухвали від 19.05.2025 року отримана Одеською обласною прокуратурою 22.05.2025 року.

Процесуальний керівник втретє звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити посилаючись на обставини викладені письмово.

Представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 надав письмові заперечення на клопотання, які підтримав в судовому засіданні та пояснив, що автомобіль марки AUDI» модель «Q-7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску належить ОСОБА_5 з 2022 року. Зазначив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодного відношення до кримінального правопорушення не має. Крім того, звернув увагу на те, що під час обшуку, доступ до автомобіля був безперешкодно наданий, однак, враховуючи намагання слідчого вилучити автомобіль, про який нічого не зазначено в ухвалі суду, ОСОБА_5 , зателефонувала о 04.04.2025 на гарячу лінію МВС України «102» та повідомила про неправомірні дії слідчого щодо незаконного вилучення належного її транспортного засобу марки «AUDI» модель «Q-7», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску, яким ОСОБА_5 . Зауважив, що ОСОБА_5 розірвала шлюб з ОСОБА_4 - 12.04.1991 року. Так, на даний час, враховуючи, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, має захворювання (злоякісна пухлина), проходить відповідний курс лікування, в тому числі оперативне втручання, у КНП «ОДЕСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ КЛІНІЧНИЙ ПРОТИПУХЛИННИЙ ЦЕНТР» ООР», а його син ОСОБА_7 , не може здійснювати догляд за батьком через перебування в лавах Збройних сил України, ОСОБА_5 переважно використовує даний автомобіль для переміщення колишнього чоловіка до лікарні, обстеження та інше, пов`язане з лікуванням. Дана обставина підтверджується медичною довідкою КНП «ОДЕСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ КЛІНІЧНИЙ ПРОТИПУХЛИННИЙ ЦЕНТР» ООР». Пояснив, що ОСОБА_8 є добропорядною громадянкою, жодного відношення до вказаного у клопотанні кримінального провадження не має, та взагалі жодного разу до кримінальної відповідальності не притягалася, як і колишній чоловік ОСОБА_9 . Слід зазначити, що ОСОБА_8 не є, відповідно до вимог КПК України, ані підозрюваним, ані обвинуваченим, ані особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного чи обвинуваченого. ОСОБА_9 теж не має процесуального статусу у цьому провадженні, раніше не судимий, є пенсіонером, хворим на онкозахворювання. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Особа, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_4 підтримав думку свого представника, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката ОСОБА_6 , вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

В даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак прокурором не долучено документів, які можливо перебувають в розпорядженні органу досудового розслідування, на підтвердження того, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення саме у даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, прокурор зазначає, що є підстави вважати що вказане вилучене майно прямо або опосередковано отримано під злочинним впливом так званих «ворів у законі» чи інших осіб які поширюють злочинний вплив на території м. Одеси та Одеської області, які можуть бути причетними до вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, та отримують дохід від незаконного збуту наркотичних засобів. психотропних речовин в тому числі в місця позбавлення волі.

Разом з тим, будь-яких доказів на обґрунтування зазначених тверджень процесуальний керівник у кримінальному провадженні не надав.

Документів, на підставі яких слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності вилученого під час обшуку майна категорії речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що з зазначених вище підстав клопотання про арешт майна вже було неодноразово повернуто прокурору останній раз ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 19.05.2025.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що на виконання попередніх ухвал ним було додано в клопотанні додатковий абзац. В той же час, будь-які нові документи, що обгрунтовують ці обставини до клопотання долучені не були.

Проте, даних про усунення зазначених недоліків клопотання не містить.

Вказані обставини унеможливлюють можливість дослідження обставин, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, недоліки, визначені у попередній ухвалі не усунуті, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000482 від 12.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.255-3, ч.4 ст.189, ч. 1 ст. 255-2, ч.5 ст. 255. ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1