КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2939/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.301 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних розмірів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений слідством точний час, але не пізніше 23 год. 08 хв. 06.06.2022, при невстановлених обставинах, виник злочинний умисел, спрямований на розповсюдження серед неповнолітніх інших предметів порнографічного характеру, а саме відеофайлів порнографічного характеру, усвідомлюючи, що її дії посягають на основні принципи суспільної моралі у сфері статевих стосунків та знаходяться в явній суперечності з існуючими в суспільстві традиціями, а також завдають шкоди моральному вихованню людей, особливо неповнолітніх, що призводить до деформації моральних уявлень і понять про сексуальні відносини між людьми, шляхом розміщення вказаних відеофайлів порнографічного характеру у телеграм-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (теперішня назва «ІНФОРМАЦІЯ_5») за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де остання мала статус адміністратора.

Так, ОСОБА_7 у період часу з 23 год. 08 хв. 06.06.2022 до 20 год. 37 хв. 10.09.2022, перебуваючи у невстановленому слідством місці, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, спрямований на розповсюдження серед неповнолітніх інших предметів порнографічного характеру, а саме відеофайлів порнографічного характеру, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи порнографічний зміст відеофайлів, дії якої були охоплені єдиним умислом, розповсюдила за допомогою належного їй мобільного телефону «Apple 8» IMEI: НОМЕР_1 з мобільним номером НОМЕР_2 в телеграм-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в мобільному додатку «Telegram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якому вона мала статус адміністратора та заздалегідь знала, що підписниками вказаного телеграм-каналу є раніше особисто знайомі їй неповнолітні особи, які мають доступ до перегляду вказаних відеофайлів, розмістивши п`ять відеофайлів порнографічного характеру, а саме:

- 06.06.2022 о 23 год. 08 хв. відеофайл розміром 31,8 МБ, довжиною 00:01:18 (год.:хв.:сек.);

- 06.06.2022 о 23 год. 08 хв. відеофайл розміром 259,709 МБ, довжиною 00:02:00 (год.:хв.:сек:.);

- 06.06.2022 о 23 год. 09 хв. відеофайл розміром 41,9 МБ, довжиною 00:01:43 (год.:хв.:сек:.);

- 10.09.2022 о 20 год 36 хв. відеофайл розміром 2,93 МБ, довжиною 00:00:19 (год.:хв.:сек:.);

- 10.09.2022 о 20 год 37 хв. відеофайл розміром 1,59 МБ, довжиною 00:00:06 (год.:хв.:сек:.),

які відповідно до висновків судової мистецтвознавчої експертизи відносяться до порнографії.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у розповсюдженні серед неповнолітніх інших предметів порнографічного характеру, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України.

Прокурор, не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та в частині стягнення з обвинуваченої судових витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.301 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних розмірів доходів громадян, що становить 34 тисячі гривень. На підставі ст. 96-1 КК України, в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 у власність держави мобільний телефон «Apple 8» IMEI: НОМЕР_1 з мобільним номером НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення судових мистецтвознавчих експертиз, а саме:

- №СЕ-19/111-23/37211-М3 від 20.07.2023, у розмірі 1912 грн 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37277-М3 від 20.07.2023, у розмірі 1912 грн 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37213-М3 від 21.07.2023, у розмірі 1912 грн 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37680-М3 від 25.07.2023, у розмірі 1912 грн 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37691-М3 від 10.08.2023, у розмірі 1912 грн 00 копійок.

У решті вирок залишити без змін.

Крім того, просить дослідити матеріали кримінального провадження та допитати обвинувачену ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обставин використання нею власного мобільного телефону «Apple 8» IMEI: НОМЕР_1 з мобільним номером НОМЕР_2 для розповсюдження серед неповнолітніх предметів порнографічного характеру, тобто як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 301 КК України. Вважає за необхідне дослідити матеріали кримінального провадження щодо документального підтвердження процесуальних витрат.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор зазначає про те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - незастосуванням ст. 96-1 КК України, яка підлягала застосуванню. Так, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 використала свій мобільний телефон «Apple 8» IMEI: НОМЕР_1 з мобільним номером НОМЕР_2 для розповсюдження серед неповнолітніх предметів порнографічного характеру, тобто як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 301 КК України. Однак дані обставини судом першої інстанції не враховано під час ухвалення оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 та не застосовано положення ст. 96-1 КК України, яка підлягла застосуванню.

Разом з тим, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для вирішення питання про судові витрати з обвинуваченої на користь держави за проведення судових мистецтвознавчих експертиз №СЕ-19/111-23/37211-М3 від 20.07.2023, №СЕ-19/111-23/37277-М3 від 20.07.2023, №СЕ-19/111-23/37213-М3 від 21.07.2023, №СЕ-19/111-23/37680-М3 від 25.07.2023, №СЕ-19/111-23/37691-М3 від 10.08.2023, тобто істотно порушив вимоги ст.126 КПК України. На переконання прокурора, в даному випадку ОСОБА_7 повинна відшкодувати процесуальні витрати на проведення вищевказаних судових експертиз.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, думку обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається зокрема рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

За правилами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, зокрема, передбаченого ч.2 ст.302 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, зокрема повернув власнику мобільний телефон «Apple 8» IMEI: НОМЕР_1 з мобільним номером НОМЕР_2 .

Відповідно до приписів ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, дане майно, як речовий доказ у кримінальному провадженні, підлягає спеціальній конфіскації, питання про яку суд зобов`язаний був вирішити під час ухвалення вироку після дослідження відповідних доказів.

Однак, на зазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції уваги не звернув та повернув знаряддя вчинення кримінального правопорушення власнику, не застосувавши закон, який підлягає застосуванню, тому доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині є слушними.

Разом з тим, прохання прокурора про необхідність ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку в частині вирішення питання щодо долі речових доказів є безпідставними.

Так ст.420 КПК України передбачений вичерпний перелік випадків, за яких суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

До зазначеного переліку не віднесений випадок незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, у частині незастосування спеціальної конфіскації до знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що спеціальна конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України, та не входить до переліку покарань, визначених ст. 51 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що вирішення питання про застосування спеціальної конфіскації в кримінальному провадженні не може розглядатись як погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_7 .

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування положень ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, які підлягати застосуванню, то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення долі знаряддя кримінального правопорушення.

Разом з тим, слушними є доводи прокурора про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для вирішення питання про стягнення судових витрат з обвинуваченої на користь держави.

Так, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Приписами ч. 1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Як вбачається матеріалів кримінального провадження, розмір процесуальних витрат за проведення судових мистецтвознавчих експертиз становить: №СЕ-19/111-23/37211-М3 від 20.07.2023 - 1912 грн. 00 копійок; №СЕ-19/111-23/37277-М3 від 20.07.2023 - 1912 грн. 00 копійок; №СЕ-19/111-23/37213-М3 від 21.07.2023 - 1912 грн. 00 копійок; №СЕ-19/111-23/37680-М3 від 25.07.2023 - 1912 грн. 00 копійок; №СЕ-19/111-23/37691-М3 від 10.08.2023 - 1912 грн. 00 копійок.

Проте, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції не вирішив у вироку питання стягнення процесуальних витрат з обвинуваченої, що є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

За положеннями п. 4 ч.1 ст. 408 КК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, у разі інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції - змінити в частині вирішення долі знаряддя кримінального правопорушення та стягнення з обвинуваченої процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

На підставі ст. 96-1 КК України в порядку спецконфіскації конфіскувати у ОСОБА_7 у власність держави мобільний телефон «Apple 8» IMEI: НОМЕР_1 з мобільним номером НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових мистецтвознавчих експертиз, а саме:

- №СЕ-19/111-23/37211-М3 від 20.07.2023, у розмірі 1912 грн. 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37277-М3 від 20.07.2023, у розмірі 1912 грн. 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37213-М3 від 21.07.2023, у розмірі 1912 грн. 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37680-М3 від 25.07.2023, у розмірі 1912 грн. 00 копійок;

- №СЕ-19/111-23/37691-М3 від 10.08.2023, у розмірі 1912 грн. 00 копійок.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4