У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 21 вересня 2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Також просить визначити мінімальну суму застави.

На думку апелянта, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені, а розмір застави непомірно завищений.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У суд першої інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів, з можливостю внесення застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 242 240 грн, яке у судовому засіданні підтримав. Прокурор в клопотання зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

За висновком суду, обвинувачений ОСОБА_6 , опинившись на волі, зможе переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих, та вчинити інше кримінальне правопорушення. На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та у випадку доведення вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинуваченому загрожує реальне позбавлення волі. Тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду.

Суд зазначив, ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати, оскільки застосування більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою, створить обвинуваченому реальну можливість знищити, сховати або спотворити майно, яке (згідно обвинуваченню викрадене, але частина не повернена, має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

За висновком суду першої інстанції, прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків та потерпілих, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 неодноразово судимий, востаннє вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнився 17.09.2024 з ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» по відбуттю строку покарання. Проте, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів.

Крім того, суд дійшов висновку, що наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

На розгляді в Заводському районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 відносяться: за ч. 1 ст. 357 КК України - до кримінального проступку; за ч. 4 ст. 185 КК України - до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2025 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.06.2025 продовжено до 18.08.2025, наразі оскаржуваною ухвалою - до 21 вересня 2025 року.

Наразі, під час судового розгляду, 22.07.2025 прокурор подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримав в судовому засіданні.

В обґрунтування клопотання зазначено, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою спливає, однак ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що наразі триває судовий розгляд кримінального провадження №30000163 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 постановлено за наслідками розгляду клопотання прокурора, тобто в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. На наявність цих ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Також ОСОБА_6 може здійснювати вплив на свідків з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі. ОСОБА_6 неодноразово судимий, востаннє вироком від 24.05.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнився 17.09.2024, але після звільнення з місць позбавлення волі знову обвинувачується у вчиненні умисних злочинів.

Між тим, ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 червня 2025 року встановлено, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а у клопотанні прокурора також не зазначено про наявність цього ризику.Тому, приймаючи рішення з урахуванням доводів клопотання прокурора, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, що продовжує існувати цей ризик, а саме, можливості обвинуваченим знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Оскаржуване рішення про необхідність продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано та відповідає вимогам ч. 1 ст. 183 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Неврахування колегією суддів ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, не дає підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки є наявними вище зазначені ризики, які продовжують існувати та вказують на неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Щодо застави. Колегія суддів зазначає, що прокурор у клопотанні просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 грн.

Разом з тим суд, продовжуючи обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взагалі не зазначив та не мотивував рішення щодо застави, не врахував положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а тому оскаржуване рішення суду про не визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, у даному випадку є незаконним.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 183 КПК України щодо обов`язку суду визначити розмір застави, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та вважає за необхідне визначити розмір застави у максимальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з постановленням нової ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 21.09.2025, з визначенням застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, у разі внесення якої покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10