ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1475/25 Справа № 187/785/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 за апеляційними скаргами прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, українця, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працює, перебуває на військовому обліку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ст. 89 КК України не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Крім того судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 18.02.2024 року ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно проживав зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , після вживання спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняючи домашнє насильство, тобто діяння фізичного насильства, що вчиняються в межах місця проживання між особами, які спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ст. 1 Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив сварку, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 .

Під час сварки, в результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом та бажаючи настання смерті ОСОБА_10 , умисно наніс в область голови потерпілої не менше 14-ти механічних дій тупими твердими предметами, зокрема пластиковою трубою та дерев`яним бруском. Після нанесених ударів потерпіла впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії направлені на протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи на досягнення злочинного результату наніс в область тулуба потерпілої не менше 5-ти ударів тупими предметами, в область правої верхньої кінцівки не менше 1-ї механічної дії тупим твердим предметом (предметами), в область лівої верхньої кінцівки не менше 6- ти механічних дій тупим твердим предметом (предметами), в область шиї не меншу 2-х механічних дій тупим твердим предметом (предметами).

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій

ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми голови, тулубу, кінцівок: - внутрішньочерепної травми - забійної скальпованої рани в тім`яно- потиличній ділянці, забійної рани в області лівої брові, в правій лобній ділянці, в області верхньої губи та носу; синців по повікам правого ока з переходом на спинку носу (в ділянками розтріскування шкіри), в правій лобній ділянці (з саднами на його тлі), в лівій виличній ділянці з переходом на повіки лівого ока та на ніс, в області підборіддя з переходом на проекцію лівого кута нижньої щелепи, в лівій скроневій ділянці; садна в правій лобній ділянці; крововиливів в м`яких покрівних тканинах голови, в лівій скроневій ділянці, обох лобних ділянках, в потилично-тім`яній ділянці; зливних крововиливів в м`яких тканинах обличчя; переломів кісток носу, крововиливів під твердою мозковою оболонкою; крововиливів під м`якою мозковою оболонкою та в речовині головного мозку; ділянки забою головного мозку; - закритої тупої травми тулубу: саден по правій бічній поверхні нижньої третини тулубу, в поперековій ділянці, по задній поверхні правої підпахової ділянки, в проекції правої ключиці; синця по правій бічній поверхні верхньої третини грудної клітини з крововиливом в м`які тканини; крововиливів по передній поверхні грудної клітини; переломів 4,6 ребер праворуч по середньо ключичній лінії без ушкодження пристінкової плеври та 3-5 ребер ліворуч по середньо ключичній лінії без ушкодження пристінкової плеври, крововиливів в міжреберних м`язах відповідно переломам; - саден та синців в області шиї з крововиливами в м`які тканини; - синців по правому ліктьовому суглобу (з саднами на їх тлі), по тильній поверхні лівої кисті та лівому зап`ястковому Суглобу, по тильним поверхням 2-4 пальців лівої кисті, по задній поверхні лівого передпліччя, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу (з саднами на їх тлі), які згідно висновку судово-медичного експерта являються причиною смерті та знаходяться в причинному зв`язку з її настанням і відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Всі вищезазначені тілесні ушкодження в своїй сукупності призвели до сумісної тупої травми голови, тулубу та кінцівок та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому покарання за нижчою межею, із застосуванням статей 65-69 КК України, у позбавлення волі строком на 8 років.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки характеру та наслідкам вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, рівень культури та освіти, а також тому, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванні, ще за час досудового розслідування багаторазово пожалкував про скоєнне ним, навчений та покараний наріканнями оточуючих людей, та вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин та сильного душевного розладу, викликаного неправомірними та аморальними діями, які почалися 24.02.2024 року під час повномаштабного вторгнення рф на територію України. Крім того, захисник вказує, що під час судового розгляду він просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, однак суд проігнорував вказане клопотання.

Прокурор також оскаржив вирок суду першої інстанції, однак в судовому засіданні 15 травня 2025 року прокурор ОСОБА_6 надала заяву від прокурора ОСОБА_9 про відмову від поданої ним апеляційної скарги, внаслідок чого, враховуючи думку учасників провадження, керуючись положеннями ст. 403 КПК України, апеляційний суд не переглядає рішення суду за вказаною апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити та пом`якшити покарання обвинуваченому.

Прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційній скаргзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в повній дотримався вказаних положень закону України про кримінальну відповідальність та при призначенні покарання ОСОБА_7 належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким злочином, ступінь негативних та непоправних наслідків у вигляді смерті потерпілої, що свідчить про відсутність достатніх моральних цінностей, особу обвинуваченого, який фактично не розкаявся у скоєному, частково визнавши свою винуватість, раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується задовільно, перебуває на військовому обліку.

Разом з цим, суд визнав обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, й обставинами що пом`якшують покарання суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції статті, у виді позбавлення волі на строк 10 років, з урахуванням норм Загальної частини КК України, з його реальним відбуванням, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції та не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України й призначення більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, як про це просить захисник.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника апеляційний суд погоджується з висновками суду щодо відсутності у обвинуваченого щирого каяття, оскільки як правильно зазначив суд розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. При цьому, обвинувачений за весь час розгляду обвинувачений не визнав своєї провини у вчиненні інкримінованого злочину, кваліфікації інкримінованих йому дій та вказував про те, що потерпіла його спровокувала на її побиття. Крім того, обвинувачений не заперечував того, що раніше між ним та потерпілою ОСОБА_11 були сварки, внаслідок яких він бив її.

Що стосується посилання захисника на наявність у обвинуваченого обставини, що пом`якшують покарання вчинення злочину, внаслідок збігу тяжких обставин та сильного душевного хвилювання, то вони також не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, на що посилається в свої апеляційній скарзі захисник, це поєднання істотних для особи чинників фізичного, матеріального чи морального характеру, що негативно впливають на основні сфери її життя (особисте або сімейне життя, професійна діяльність, освіта, тощо). До них можуть бути віднесені тяжка хвороба, безробіття, смерть близької особи, дія наслідків стихійного лиха та ін. Тобто обставини, які зумовлюють у винного стан підвищеної нервозності, страху, переживання тощо, що визначило вчинення ним злочину.

Також, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України однією з обставин, що пом`якшує покарання, визнається вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Перебування особи під впливом сильного душевного хвилювання передбачає, що у такої особи до початку вчинення злочину (або принаймні до його закінчення) раптово виник стан фізіологічного афекту, який був зумовлений систематичністю певних дій потерпілого, що мають багаторазовий характер.

Водночас матеріали кримінального провадження, так само як і апеляційна скарга захисника не містять жодних відомостей на підтвердження того, що обвинувачений піддавався впливу будь-яких з вище перерахованих чинників, які б стали причиною вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, а зокрема з показів потерпілого та свідка ОСОБА_12 видно, що обвинувачений мешкав разом з ОСОБА_10 , при цьому, ОСОБА_11 як своєму батьку так і свідку скаржилася на те, що обвинувачений коли вип`є б`є її.

Так само, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_10 будь яким чином систематично жорстоко поводилася з обвинуваченим, принижувала його честь та гідність, й захисник в апеляційній скарзі не зазначає про будь-які прояви жорстокості з боку потерпілої до обвинуваченого, про вказані обставини не зазначав і обвинувачений в суді першої інстанції.

Посилання ж захисника на те, що обвинувачений вчинив злочин під впливом сильного душевного хвилювання, яке було викликане саме повномаштабним вторгненням рф на територію України не заслуговують на увагу, оскільки вони не перебувають у об`єктивному взаємозв`язку із вчиненим обвинуваченим злочином.

Інших даних, які б вказували на перебування обвинуваченого під час нанесення потерпілому тілесних ушкоджень у стані сильного душевного хвилювання, або наявність інших обставин, що пом`якшують покарання, матеріалами кримінального провадження встановлено не було.

Таким чином, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений вчинив злочин під впливом сильного душевного розладу та збігу тяжких сімейних обставин, що на його переконання є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого, є необгрунтваними, а суд при призначенні обвинуваченому покарання належним чином врахував, зокрема відомості про особу обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, рівень культури та освіти, що також враховує і суд апеляційної інстанції, однак апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

За вказаних обставин, враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі, яке є єдиним можливим, передбаченим ч. 1 ст. 115 КК України за видом, однак, не у максимальному та не мінімальному розмірі, передбаченому для такого виду покарання та з такими висновками погоджується й апеляційний суд.

Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на викладене, захисник не навів належних доводів та аргументів, які б давали підстави вважати, що призначене обвинуваченому покарання є явно не справедливим у цьому випадку.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника на те, що суд безпідставно, всупереч позиції сторони захисту не застосував положення ст. 69 КК України є також такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 діяння.

Крім того, колегія суддів звертає увагу захисника на те, що як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі сторона захисту просила призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

Відтак враховуючи позицію захисника як в суді першої інстанції так в суді апеляційної інстанції, який просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, тобто в межах санкції статті, колегія суддів вважає, що такі доводи скарги захисника є безпідставними.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його змінити, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованим й такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4