Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/4151/25
Провадження № 1-в/572/846/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника РФ «СЗНПД» - ОСОБА_5

особи, відносно якої вирішується питання продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 розглянувши в м.Сарни у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву в.о. голови комісії лікарів-психіатрів Рівненської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про продовження заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

До Сарненського районного суду Рівненської області надійшла заява в.о. голови комісії лікарів-психіатрів Рівненської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про заміну продовження заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Подана заява обґрунтовується тим, що в процесі лікування в стані психічного здоров`я ОСОБА_6 не настали такі зміни, які дають змогу вважати, що на даний час відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру і тому відносно неї слід продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом

В судовому засіданні представник лікувального закладу заяву не підтримала.

Прокурор в судовому засіданні щодо заяви заперечив, зазначає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки на даний час діяння, за вчинення якого щодо ОСОБА_6 застосовані судом примусові заходи медичного характеру, декриміналізоване, через що відсутні правові підстави для продовження примусового лікування.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію прокурора.

ОСОБА_6 в судовому засіданні категорично відмовився від спілкування.

Заслухавши в судовому засіданні учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів відносно особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №395 від 25.07.2025 лютого 2025 року ОСОБА_6 страждає на параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу.

За висновком комісії ОСОБА_6 за станом психічного здоров`я на даний час потребує подальшого продовження примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом.

Відповідно до ч.1 ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Також частинами 2, 3 статті 514 КПК України визначено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок зміни у стані її здоров`я відпала потреба у раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 КК України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається акт комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Крім цього, відповідно до ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» - продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або зміну застосування такого заходу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише за наявності підстав, протягом часу, за яким було проведено госпіталізацію; у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад шість місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр) повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» суд може продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців.

Частиною 3 статті 95 КК України визначено, що у разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність висновок комісії лікарів, суд вважає, що на даний час за своїм психічним станом ОСОБА_6 дійсно потребує подальшого лікування.

Проте, в даному випадку щодо ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру, які, відповідно до п.1 ч.1 ст.93 КК України можуть бути застосовані судом виключно до осіб які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX , який набрав чинності 9 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме - перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 19.11.2019р. вбачається, що в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 інкриміновано крадіжку, а саме викрадення килиму вартістю 278 грн 33 коп.

Суспільно-небезпечне діяння, за яке щодо ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру, вчинено у 2019 році.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб в 2019 році становив: 01.01.2019 30.06.2019 - 1921 грн., 01.07.2019 30.11.2019 - 2007 грн, .01.12.2019 31.12.2019 - 2102

Згідно ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 12.11.2019 року, вартість викраденого майна становить суму, яка не перевищує показники вартості викраденого майна, необхідні для кваліфікації її дій як кримінальне правопорушення.

Отже, діяння вчинене ОСОБА_6 дійсно підлягає декриміналізації.

Відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім цього, за змістом ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані виключно до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Отже, оскільки діяння, яке вчинено ОСОБА_6 на даний час не є кримінально караним, підстави для продовження застосування відносно останньої примусових заходів медичного характеру відсутні, а тому заява до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.95 КК України, ст.ст.514, 537, 539, 503 КПК України, ст.ст.17, 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви в.о. голови комісії лікарів-психіатрів Рівненської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про продовження заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом відмовити. Припинити відносно останнього примусові заходи медичного характеру відповідно до ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 10.02.2025р.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя