Дата документу 12.06.2025 Справа № 336/4782/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/480/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/4782/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 травня 2025 року за клопотанням слідчого до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 21 липня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_8 розмір застави як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання передбачених КПК підозрюваним обов`язків у сумі 302 800 гривень.

Встановлено передбачені ч.5 ст.194 КПК зобов`язання у разі внесення застави.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, та визначити помірний розмір застави. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що підозрюваний не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину визнає повністю, не заперечує свою причетність до скоєння злочину, показав, що не мав наміру ухилитись від військової служби, намагався перевестись до іншої військової частини, не виконав наказ у зв`язку з тим, що морально не був готовий до його виконання в умовах воєнного стану, має намір продовжувати військову службу та готовий захищати свою Батьківщину. Таким чином немає підстав вважати, що ОСОБА_8 продовжуватиме злочинну діяльність та вчинятиме злочин або переховуватиметься від слідства. Крім того, слідчий суддя не врахував, що підозрюваний не був готовий до виконання бойового завдання в умовах воєнного стану, не мав достатньої військової підготовки, оскільки був призваний на військову службу по мобілізації, він повинен був виконувати обов`язки стрільця-гранатометчика, але його поставили виконувати інші обов`язки. Слідчим суддею не взято до уваги, що підозрюваний має матір похилого віку, має постійне місце проживання. Підозрюваний сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений в тому, щоб дана справа швидше закінчилась та він мав можливість продовжувати військову службу. Також захисник в апеляційній скарзі посилався на положення ст.179 КПК.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний апеляційну скаргу підтримали. Прокурор проти скарги захисника заперечив.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що слідчий СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 в межах кримінального провадження №0000354 від 17 березня 2023 року звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, якому 23 травня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.4 ст.408 КК кримінального правопорушення.

З посиланням на обґрунтованість підозри та наявність передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просила застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та у разі визначення застави, встановити її розмір - 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 передбаченого ч.4 ст.408 КК злочину та наявність передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а тому дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Положеннями ст.178 КПК визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді стосовно того, що докази, які були зазначені в клопотанні, підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є частково обґрунтованими та погодився з існуванням ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК. При цьому слідчий суддя вважав недоведеним існування передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК ризику.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

На існування заявлених ризиків вказує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі доведення його вини. В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, будучи вiйськовослужбовцем; після скоєння злочину (самовільно залишивши 17 грудня 2022 року місце служби) підозрюваний більш ніж 2 роки та 5 місяців не приймав заходів для повернення до місця служби та військової частини та про своє місцезнаходження в органи військового та цивільного управління не повідомляв, поки не був 22 травня 2025 року затриманий працівниками поліції.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення його вини буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також є доведеним існування ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, оскільки підозрюваний в період дії воєнного стану вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), зокрема самовільно залишив місце несення служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Такі дії ОСОБА_8 є фактичним висловленням байдужості до безпеки інших військовослужбовців (на яких фактично були перекладені його обов`язки, чим збільшилось навантаження на них та посилилась загроза їхньому життю) на користь власного страху. Вказані обставини свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі проти встановленого порядку несення військової служби, або продовження вчинення злочину, в якому він підозрюється.

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтувалося на сукупності обставин, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу і відповідає вимогам закону.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання та матері похилого віку не спростовує існування вищевказаних ризиків.

Доводи захисника на те, що ОСОБА_8 не мав наміру ухилитись від військової служби, намагався перевестись до іншої військової частини, не виконав наказ у зв`язку з тим, що морально не був готовий до його виконання в умовах воєнного стану, має намір продовжувати військову службу, не спростовують висновки слідчого судді та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті.

Отже, слідчий суддя, враховуючи обставини провадження, ставлення підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтованості підозри, встановлення існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, дійшов висновку про необхідність визначити заставу у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання апелянта на те, що визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного, не може слугувати підставою для зменшення розміру застави, оскільки внесення застави є правом, а не обов`язком підозрюваного. Крім того, стороною захисту в судовому засіданні не було наведено переконливих доказів, які б вказували на той факт, що застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є занадто надмірною і у підозрюваного ОСОБА_8 немає можливості внесення визначеного слідчим суддею розміру застави.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру застави відсутні, оскільки менший розмір застави не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не узгоджується з положеннями кримінального процесуального законодавства, оскільки відповідно до вимог ч.8 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя, застосовуючи до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК визначив йому інший альтернативний запобіжний захід у виді застави, з покладенням певних обов`язків, у разі її внесення.

Доводи захисника про те, що слідчим суддею не надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_8 свою вину визнає повністю, сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як зацікавлений у швидкому розгляді справи задля можливості продовжити військову службу, не спростовують висновків слідчого судді про наявність передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного. При цьому висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні передбаченого ч.4 ст.408 КК кримінального правопорушення інший, менш суворий вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, КПК не передбачено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 із визначенням розміру застави та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4