УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 591/759/23

провадження № 51 - 551 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року,

встановив:

За вироком Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2023 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 3 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років; за ч. 4 ст. 301-1 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду 08 червня 2022 року близько 20 год ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік бази відпочинку «Робінзон» на території Зарічного району м. Суми, знаходячись у безлюдному місці, діючи умисно, вчинив відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло, без добровільної згоди останньої, з використанням іншого предмета, а саме пластикової пляшки , тобто зґвалтував неповнолітню особу.

При цьому, ОСОБА_5 , в цей же час, діючи за попередньою змовою із іншою особою, матеріали відносно якої були виділені у окреме провадження, наказав цій особі знімати зґвалтування на камеру мобільного телефону та примушуючи неповнолітню ОСОБА_6 до участі у створенні дитячої порнографії, виготовив 4 відеофайли дитячої порнографії.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що оскаржуване судове рішення в силу ст. 370 КПК є необґрунтованим, оскільки винесено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону через те, що судом апеляційної інстанції, під час розгляду справи було порушено норму ч. 3 ст. 404 КПК, яка передбачає обов`язок суду за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини справи. Зазначає, що у недотримання положень ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів її апеляційної скарги та не навів мотивів, з яких вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додану до неї копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК, та правильність кваліфікації його дій місцевий суд зробив із дотриманням положень ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Крім того, потрібно зауважити, що доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 за змістом здебільшого є аналогічними доводам її апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи її апеляційної скарги, обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну і об`єктивну оцінку.

Оцінивши всі докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК.

Щодо доводів захисника про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів поданої на вирок суду першої інстанції апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів касаційного суду також вважає їх необґрунтованими з таких підстав.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захиснику щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованих йому злочинів, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому, з чим погоджується і Верховний Суд.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарг захисника, обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 301-1 КК, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Також не вбачаються обґрунтованими й доводи захисника ОСОБА_4 про порушення апеляційним судом положень ст. 404 КПК щодо безпосередності дослідження обставин провадження, оскільки повторне дослідження обставин провадження є правом, а не обов`язком апеляційного суду, яке здійснюється за умови переконання суду в тому, що таке дослідження в суді першої інстанції було здійснено неповно або з порушеннями.

За змістом ухвали апеляційного суду колегія суддів по суті відхилила клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, що є правом суду в межах дискреційних повноважень та свободи розсуду.

При цьому іншої оцінки окремим доказам, порівняно з оцінкою доказів місцевим судом, суд апеляційної інстанції не надавав.

Харківський апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника й обґрунтовано залишив її без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судового рішення не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3