ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/307/25 Справа № 705/6178/24 Категорія: ст. 537 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія №92», звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про вирішення питання про приведення у відповідність вироків, за якими він відбуває покарання, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» № 3886-IX від 18.07.2024, (далі Закон № 3886-IX), відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) «Дрібне викрадення чужого майна».

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2024 вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2016 відносно ОСОБА_7 , приведено у відповідність, у зв`язку з набранням чинності Закону № 3886-IX, а саме: ОСОБА_7 , звільнено від відбування покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2016 за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК). Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 17.01.2017 відносно ОСОБА_7 , приведено у відповідність шляхом виключення із вказаного вироку посилання на ст. 71 КК та визначено до відбування покарання 6 років позбавлення волі.

Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 17.01.2017 відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 153 КК залишено без змін.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2024, якою суд призначив йому до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк6 років. Утім це покарання він вже відбув.

Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції, розглядаючи його клопотання про приведення у відповідність вироків, за якими він відбуває покарання, у зв`язку з набранням чинності Закону № 3886-IX, погіршив його становище та призначив міру покарання 6 років позбавлення волі. Вважає, що суд при прийнятті рішення допустив некомпетентність.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- засуджений та його захисниця, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на її доводи;

- прокурор, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність ухвали суду.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, засудженого його захисницю, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з п.13 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК.

За приписами п.2 ч.2 ст.539 КПК клопотання (подання/заяви) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 КК),11,13,13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З 09.08.2024 набув чинності Закон № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, дрібною крадіжкою, за яку передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яка не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1. статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неоподаткований мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 2015 року становив 1218 гривень, з 1 вересня 1378 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2015 рік становив 609 гривень та відповідно 689 гривень, а два неоподаткованих мінімумів становить 1218 гривень та відповідно 1378 гривень.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07.10.2024 по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст.51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваних мінімумів для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваних мінімумів, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 засуджений вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2016 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК, та йому призначене покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 був звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на два роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Відповідно до зазначеного вироку, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК, 20.12.2015, а загальна вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_9 майна, що було предметом кримінального правопорушення, становить 290 гривень, тобто менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_7 діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК, відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ, не є кримінально-караним на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про звільнення засудженого відповідно до ч.2 ст.74 КК від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК, згідно з вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2016.

Водночас, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 засуджений вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 17.01.2017 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.152; ч.3 ст.15 ч.2 ст.153 КК, та на підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ст.71 КК за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2016 у виді 6 місяців позбавлення волі, і остаточно до відбуття призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підпадає під звільнення від відбування покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2016 за ч.2 ст.185 КК, у зв`язку з прийняттям Закону № 3886-ІХ, суд першої інстанції привів у відповідність вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 17.01.2017, шляхом виключення із вказаного вироку посилання на ст.71 КК та визначив до відбування покарання 6 років позбавлення волі, що на думку колегії, відповідає вимогам чинного законодавства, та жодним чином не погіршує становище засудженого, а тому доводи апелянта в цій частині, є неспроможними.

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.10.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК. На підставі ст.71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 17.01.2017, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 153 КК та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Відповідно до цього вироку, вартість крадіжки яку вчинив ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_10 становить 3200 гривень, тобто більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому суд правильно прийшов до висновку, що вартість предмету крадіжки не підпадає під вимоги Закону № 3886-ІХ, і цей висновок узгоджується з позицією викладеною у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі №278/1566/21.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги засудженого повністю спростовуються висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, які є обґрунтованими та належним чином мотивованими, а тому відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції щодо нього без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4