Справа №577/3319/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/27/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/3319/24 за апеляційною скаргою представника володільця майна ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2024 про арешт майна,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник володільця майна ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у поновленні строку на подання клопотання про арешт майна та у арешті 48 залізобетонних плит, які належать на праві власності УЖКГ Конотопської міської ради та які згідно договору № 1 від 17.06.2024 зберігались по АДРЕСА_1, оскільки поновлення строку на подання клопотання про арешт майна є необґрунтованим, об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення відсутні. Строк на апеляційне оскарження пропущене з поважних причин.

22.08.2024 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області звернувся прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_9 з клопотанням про арешт майна, яке обґрунтував тим, що слідчими СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000387 від 17.06.2024 за ст. 356, ч. 4 ст. 191 КК.

13.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2024 на території, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і яка знаходиться у володінні (користуванні) ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» був проведений огляд, під час якого було з`ясовано, що із 60 залізобетонних плит, що були передані УЖКГ Конотопської міської ради на зберігання ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» згідно договору № 1 від 17.06.2024, 6 залізобетонних плит зберігаються на території даного товариства, 42 залізобетонні плити товариство використало у своїй господарській діяльності, а місцезнаходження 12 залізобетонних плит не установлено.

Зважаючи на те, що вказане вище майно може бути використане як доказ в даному провадженні, тому прокурор просив накласти на нього арешт, одночасно заявивши клопотання про поновлення процесуального строку на подання клопотання про арешт майна до суду.

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2024 строк на подання клопотання про арешт майна до суду прокурору був поновлений та був накладений арешт на 48 залізобетонних плит, що належать на праві власності УЖКГ Конотопської міської ради, які згідно договору № 1 від 17.06.2024 зберігались по АДРЕСА_1 шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а згідно п. 3 ч. 2 цієї статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення, а пропущений із поважних причин процесуальний строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду (ч. 1 ст. 117 КПК).

Правило дотримання п`ятиденного строку на оскарження ухвал слідчого судді з дня їх проголошення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, покликано надати потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду; рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Оскільки представник володільця майна ОСОБА_10 , хоч і був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали слідчого судді 26.08.2024, але копію повного тексту ухвали отримав 09.09.2024, звернувшись з апеляційною скаргою 14.09.2024, тому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , який просив залишити рішення слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3, 5 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).

Здійснивши розгляд клопотання прокурора про арешт майна та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність арешту 48 залізобетонних плит, що належать на праві власності УЖКГ Конотопської міської ради та які згідно договору № 1 від 17.06.2024 зберігались по АДРЕСА_1, так як це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Так, при вирішенні зазначеного вище питання слідчим суддею суду першої інстанції були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно осіб (учасників кримінального провадження), а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчими СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000387 від 17.06.2024 за ст. 356, ч. 4 ст. 191 КК.

13.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2024 на території, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та як перебуває у володінні (користуванні) ТОВ «Бахмачгазбудсервіс», був проведений огляд, під час якого установлено, що із 60 залізобетонних плит, які були передані УЖКГ на зберігання ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» - 6 залізобетонних плит зберігаються на території цього товариства, 42 залізобетонні плити ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» використало у своїй господарській діяльності, а інші 12 залізобетонних плит відсутні і місцезнаходження її в ході огляду органом досудового розслідування не установлено.

13.08.2024 постановою слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області вказані вище плити були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно приписів ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Тобто, речові докази - це приєднані до кримінального провадження предмети, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, тобто всі предмети, які можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних або для спростування підозри (обвинувачення) чи пом`якшення відповідальності підозрюваного (обвинуваченого). Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Серед цих предметів можна виділити продукти злочинної діяльності (фальшиві гроші, продукти харчування тощо).

Предмети, що можуть бути речовими доказами, виявляються при огляді місця події, обшуку, виїмці та провадженні деяких інших слідчих дій. Їх можуть також принести до слідчих органів чи суду - підозрюваний, обвинувачений, потерпілий та інші учасники процесу, будь-які громадяни. Речові докази повинні бути уважно оглянуті, по можливості сфотографовані, докладно описані в протоколі огляду і приєднані до кримінального провадження, зберігаються при кримінальному провадженні, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, слідства і суду або передаються для зберігання відповідному підприємству, організації чи установі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що установлені слідством фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356 і ч. 4 ст. 191 КК, які розслідуються у кримінальному провадженні № 0000387 від 17.06.2024, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане вище майно (плити) безпосередньо стосується предмета розслідування кримінального провадження, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК, що дає законні підстави для його арешту як речового доказу з метою його збереження.

Вирішуючи питання щодо об`єму (кількості), законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні також є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, а застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Будь-яких доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, володільцем майна чи його представником до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції на даному етапі провадження обґрунтовано наклав арешт на виявлені під час огляду 48 залізобетонних плит, що належать на праві власності УЖКГ Конотопської міської ради, які згідно договору № 1 від 17.06.2024 зберігались у ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» по АДРЕСА_1, врахувавши наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження прав заінтересованих осіб завданням кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для поновлення прокурору строку на звернення із клопотанням про арешт майна, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки ця обставина була предметом перевірки слідчим суддею суду першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна і слідчий суддя в межах своїх дискреційних повноважень мав право поновити цей процесуальний строк, у разі визнання причин його пропуску поважними.

Так, згідно ч. 5 ст. 171 КПК, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Необхідно зауважити, що процесуальні строки - це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії; будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням КПК (ст. 113 КПК), а згідно ч. 1 ст. 117 КПК процесуальний строк повинен бути поновленим за клопотанням зацікавленої сторони, якщо він пропущений з поважних причин.

Правило дотримання встановленого процесуальним законом строку на звернення до суду має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає службовій особі правоохоронного органу чи прокурору, які мають право на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, більш ніж достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати таке клопотання або не подавати, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція слідчого судді не здійснюється.

Прокурор, подавши клопотання про арешт майна, порушив перед слідчим суддею суду першої інстанції питання про поновлення пропущеного процесуального строку, дотримавшись тим самим вказаних вище вимог кримінального процесуального закону, а слідчий суддя за наслідками розгляду цього клопотання погодився поновити пропущений строк, здійснивши розгляд клопотання прокурора про арешт майна по суті, що відповідає вимогам КПК і знаходиться в межах наданих судді повноважень, до яких зокрема і належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (ст. 3 КПК), внаслідок чого колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для скасування ухвали слідчого судді з підстав поновлення ним процесуального строку.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні прокурора майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу також є необґрунтованими.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Поновити представнику володільця майна ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» ОСОБА_11 строк на апеляційне скарження ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2024.

Ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.08.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000387 від 17.06.2024 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4