Справа № 451/220/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/297/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровка, Яковлевського району, Приморського краю росії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 грн.

Вирішено питання з процесуальними витратами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Речові докази, а саме: диск DVD-R з трьома відео файлами: відео файли: 1894@021410, 01894@093410, 1894@120310 з нагрудної камери за 02 січня 2025 року постановлено зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000002 від 02 січня 2025 року, а посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06.11.2024 року на ім`я ОСОБА_7 , - знищити.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 в листопаді 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, маючи умисел на пособництво у виготовлені завідомо підробленого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, а саме посвідчення водія, бланк якого затверджений Постановою КМУ № 844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 16 вересня 2020 року, та виконуючи пособницькі дії в підробленні такого документу, що видається установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою подальшого його використання, знайшовши в Інтернет - мережі оголошення про виготовлення документів, після чого особисто надав невстановленій особі, свої анкетні дані, фотокартку з власним зображенням, які були необхідні для виготовлення підробленого документу.

В подальшому, 09 листопада 2024 року ОСОБА_7 пішов у відділення Нової пошти №1, що знаходиться в смт. Лопатин, по вул. Центральній, 24А, Шептицького району, Львівської області, де отримав посилку, переконався, що це дійсно посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_7 , яке він залишив при собі з метою подальшого використання підробленого документу.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України - пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язку, з метою його використання.

Крім цього, ОСОБА_7 02 січня 2025 року близько 10 год. 09 хв., керуючи автомобілем марки Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_2 та будучи зупиненим співробітниками СРПП ВП № 1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області на автодорозі маршрутом Буськ-Берестечко, неподалік смт. Лопатин, Шептицького району, Львівської області, діючи умисно, свідомо передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких, з метою уникнення відповідальності за керування транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, на законну вимогу інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Шептицького районного відділу поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , пред`явив йому бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ №2141 від 06 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_7 , про яке, згідно облікових даних Єдиного державного реєстру МВС - відомості відсутні, та яке виготовлено не поліграфічним підприємством, що здійснює виготовлення бланків типових документів, не відповідає аналогічним документам даного типу та даний бланк виконаний за допомогою знакодрукуючого пристрою та комп`ютерної чи іншої копіювальної оргтехніки кольорового відтворення зображень струменевим способом друку, чим використав завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

В апеляційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання про долю речового доказу - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я обвинуваченого.

На думку апелянта, місцевий суд, постановивши знищити зазначене посвідчення, не дотримався вимог п.7 ч.9 ст. 100 КПК України, згідно з яким документи, що є речовими доказами, повинні залишатися в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Просить вирок Радехівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині вирішення долі речового доказу, виключити з резолютивної частини вироку покликання на знищення посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 2141 від 06 листопада 2024 року на ім`я ОСОБА_7 , а сам речовий доказ - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язку, з метою його використання; та за ч.4 ст. 358 КК України, - як використання завідомо підробленого документа.

Так, згідно з ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Ухвалюючи вирок, суд вирішує питання щодо речових доказів, зокрема, про їх знищення, передачу законному власнику, конфіскацію, тощо.

При цьому, п.7 ч.9 ст. 100 КПК України встановлює спеціальний режим для документів, які є речовими доказами - такі залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Однак, колегія суддів вважає, що твердження сторони обвинувачення про обов`язковість зберігання будь-якого документа як речового доказу у контексті підробленого документа не враховує зміст і мету правової норми, що стосується оригіналів документів, які мають юридичну силу та можуть бути використані у правовому обігу.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком судової технічної експертизи документів №СЕ-19/114-25/731-ДД від 15 січня 2025 року (а.с.28-31) встановлено, що бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 2141 06.11.2024 на ім`я ОСОБА_7 виготовлено не уповноваженим суб`єктом, з використанням засобів копіювання та струменевого друку, що не відповідає стандартам поліграфічної продукції МВС і відомості про таке відсутні в базі Єдиного державного реєстру МВС.

Окрім цього, посвідчення водія, яке стало об`єктом дослідження, виготовлено за сприяння самого обвинуваченого ОСОБА_7 з використанням недостовірних даних та отримано шляхом замовлення через інтернет.

Отже, зазначене посвідчення водія є підробленим, не має юридичної сили і становить знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

З огляду на те, що факт підробки документа належним чином зафіксований у висновку експертизи, то сам по собі речовий доказ не становить жодної доказової цінності, якщо є документальні підтвердження його існування та дослідження, а відтак, всупереч доводам сторони обвинувачення, доцільним, на переконання колегії суддів є саме знищення у зв`язку з набранням вироком законної сили такого речового доказу, через ризик за відсутності цільового - його повторного, незаконного використання, що не робить доказову базу недопустимою і не порушує право на захист та принцип безпосередності дослідження доказів в разі перегляду вироку судами вищих інстанцій, оскільки фізична відсутність речового доказу не виключає можливості оцінки фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що судова практика демонструє послідовний підхід до вирішення питання щодо підроблених документів як речових доказів, що є предметами кримінального правопорушення, а рішення апеляційних та касаційних інстанцій підтверджують загальну тенденцію про їх знищення.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку місцевого суду, оскільки вважає, що суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Радехівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2025 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4