Справа № 686/9363/25
Провадження № 1-кп/686/973/25
14 квітня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Ярмолинці, Ярмолинецького району, Хмельницької області, українця, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, зарахованого у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, немаючого на утриманні непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та перебуваючи на посаді водія відділення супроводження військових вантажів взводу супроводження військових вантажів роти охорони та оборони (військова частина НОМЕР_1 ), у військовому званні «солдат», відповідно до вимог ст.ст. 11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, з моменту прийняття на військову службу у військову частину НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 набув статус військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 50, 131, 199, 222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Окрім цього, солдат ОСОБА_3 мав поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст. 68 Конституції України, згідно яких кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, та ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
17.02.2025 року, близько 00:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, прийняв рішення про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ).
Тоді ж ОСОБА_3 реалізуючи свій намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільні небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи у положенні стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_4 наніс два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого.
В результаті вищеописаних протиправних дій ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: вдавленого вертикального лінійного перелому кісток носу зліва зі зміщенням та з викривленням носової переділки вліво, підшкірні гематоми обох навколоочних ділянок обличчя, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я та забійної рани нижньої губи які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасний розлад здоров`я.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, погодився з розглядом обвинувального акта за його відсутності та ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України.
Вищевказані встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються і іншими учасниками кримінального провадження.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, оцінені відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, та про наявність фактичних підстав для визнання винуватим ОСОБА_3 відповідність його дій наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як незаконні придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає його осудним та таким, який підлягає кримінальній відповідальності.
При призначенні покарання суд згідно зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_3 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, що пом`якшує йому покарання.
Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні. Обвинувачений за місцем служби характеризується позитивно, до виконання службових обов`язків відноситься відповідально, намагається підвищувати свій професійний рівень має організаторські здібності, вчинив кримінальний проступок.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у межі ближчій до мінімальної.
На переконання суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Підстав для призначення обвинуваченому іншого альтернативного , у тому числі суворішого виду покарання, передбаченого ч. 2ст. 125 КК України, а саме у виді громадських робіт, пробаційного нагляду чи обмеження волі, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та положення ст. 65 КК України, немає.
Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна до речових доказів не застосовувався.
Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано, цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого та під час досудового розслідування не обирався і підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368 - 371, 374 - 376, 381 - 382 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн. (тисяча двадцять гривень).
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_5