Провадження № 1-кп/389/52/25
У Х В А Л А

26 червня 2025 року Колегія суддів Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001742 від 15.11.2024 стосовно

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

08 квітня 2025 року на підставі ухвали Кропивницького апеляційного суду від 01.04.2025 до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001742 від 15.11.2024 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2025 року, справу передано колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 12.05.2025 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжена дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.07.2025.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання мотивовано тим, що ризики, передбачені п.п.1,2,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу під час досудового розслідування, не зникли та продовжують існувати.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечували щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашньогой арешту за місцем реєстрації проживання обвинуваченої.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 заперечували щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашньогой арешту за фактичним місцем проживання обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив задовольнити та вказав на недостатність підстав застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вислухавши у судовому засіданні думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 колегія суддів враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зважаючи на практику Європейського суду, колегія суддів враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Про наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідчить таке.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке закон класифікує як особливо тяжкий злочин, з мірою покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, тому, усвідомлення тяжкості кримінального правопорушення, та, розуміння можливого покарання у разі доведення їх вини, вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинувачених від суду, зокрема виїхати до тимчасово окупованих територій України, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Існування данного ризику додатково підвищується військовою агресією РФ протии України та дією на всій території України воєнного стану.

Щодо ризиків того, що обвинувачені можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів враховує, що обвинувачені імовірно вчинили диверсію, за попередньою змовою групою осіб, з дотриманням вимог конспірації протягом тривалого часу, з метою приховання протиправної діяльності від правоохоронних органів, а тому ризик вказаних дій є досить імовірним.

Водночас колегією суддів враховано, що обвинувачені раніше не судимі, не працевлаштовані, офіційного джерела доходу не мають, утриманці відсутні, осіб які б відносились до членів їх сім`ї та могли б їх матеріально забезпечувати, колегією суддів не встановлено, що вказує на відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків та високу ймовірність переховування їх від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та можливість вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Зазначене підтверджує, що заявлені раніше ризики наразі не зменшились і це дає достатні підстави вважати, що у разі зміни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останніми їх процесуального обов`язку.

Колегією суддів також враховано характер кримінального правопорушення, та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що в даному випадку виправдовує тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Доводи обвинувачених, захисників про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 колегією суддів не можуть бути враховані із зазначених вище підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжуючи дію такого запобіжного заходу, колегія суддів виходить із необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, продовжують існувати, що також унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331, 392, 395 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці смт.Олександрівка Кіровоградської області, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 13.00 год. 26 червня 2025 року по 13.00 год. 24 серпня 2025 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Знам`янка Кіровоградської області, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 13.00 год. 26 червня 2025 року по 13.00 год. 24 серпня 2025 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали, до відома, направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», вручити прокурору та обвинуваченому.

Повний текст ухвали оголошено о 14:00 год. 26.06.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3