Провадження № 1-кс/344/5479/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000058 від 29.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000058 від 29.01.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді заступника начальника ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області, а на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення виконуючи обов`язки начальника ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області, будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, використав свої службові повноваження у злочинних цілях.

Виконувач обов`язків начальника ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 діючи умисно, в порушення п. 14.2 договору від 07.07.2023 № 129, яким чітко визначено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, а також ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», підпункту 2 пункту 44 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, з метою одержання ТОВ «Телекарт-Прилад» неправомірної вигоди, усвідомлюючи що пропоновані постачальником зміни до договору в частині технічної специфікації товару не призведуть до покращення предмету закупівлі, 30.11.2023 перебуваючи на робочому місці у приміщенні ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Івана Франка, 6, підписав додаткову угоду № 1 до договору № 129 від 07.07.2023, відповідно до якої, як керівник замовника, погодив зміну технічної специфікації предмета закупівлі.

Вказаною додатковою угодою № 1 від 30.11.2023 додаток № 2 до договору № 129 від 07.07.2023 «Технічний опис» викладено в новій редакції, а саме у предметі закупівлі змінено транспортну базу пересувного пункту управління з автомобіля підвищеної прохідності з колісною формулою 6х6 ASTRA HD на Renault K, який є дешевшим.

Крім того, технічні характеристики транспортної бази до пересувного пункту управління на основі Renault К не відповідають технічним вимогам, зазначеним у пункті 3.2 Додатку 4 тендерної документації, а саме: коробка передач/число передач автоматична/механічна коробка передач / не менше 16 + 2 передачі заднього ходу, а відповідно до додатку 2 додаткової угоди №1 від 30.11.2023 коробка передач/число передач автоматична/механічна коробка передач / 12 для руху вперед + 3 задніх передачі).

Видатковою накладною № АК23/49/1 від 28.11.2023 та актом приймання- передачі від 30.11.2023 підтверджується поставка ТОВ «Телекарт-Прилад» для ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області пересувного пункту управління (номер шасі (рами) VF631P355RD000200) в кількості 1 шт. на суму 31 588 608, 00 гривень (без ПДВ).

В результаті умисних, протиправних дій виконувача обов`язків начальника ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 ГУ ДСНС України в області сплатило

ТОВ «Телекарт-Прилад» 31 588 608,00 грн, що на 2 385 613,42 грн більше ринкової вартості пересувного пункту управління на базі автомобіля Renault K, який був фактично виготовлений та поставлений згідно договору № 129 від 07.07.2023 в редакції додаткової угоди № 1 від 30.11.2023, чим інтересам держави спричинено матеріальної шкоди на вказану суму, що є тяжкими наслідками.

Таким чином, як зазначено у клопотанні, ОСОБА_5 підозрюється у зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

06 серпня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Крім цього, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження до ОСОБА_5 Головним управлінням ДСНС України в Івано-Франківській області у порядку, визначеному ст. 128 КПК України, заявлено цивільний позов про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на загальну суму 2 385 613,42 грн.

06.08.2025 року за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.07.2025 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 25000 доларів США, а також мобільний телефон ОСОБА_5 Samsung M525G IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Мобільний телефон ОСОБА_5 Samsung M525G IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки у ньому виявлено листування з приводу придбання та поставки пересувного пункту управління на базі шасі автомобіля Renault K, що має значення для досудового розслідування даного кримінального провадження.

Підставою накладення арешту на вказане майно, як випливає зі змісту клопотання, є сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину (щодо мобільного телефону) та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) (щодо грошових коштів).

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник в судових засіданнях проти клопотання в частині арешту грошових коштів заперечили, посилаючись на те, що грошові кошти належать тещі ОСОБА_5 . ОСОБА_6 та отримані нею від продажу квартири у місті Калуш. В частині накладен арешту на моюільний телефон покладалися на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, на підставі наданих до клопотання документів слідчим суддею встановлено, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000058 від 29.01.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

06.08.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.07.2025 року за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чиста, 30, проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 25000 доларів США, а також мобільний телефон ОСОБА_5 Samsung M525G IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 06.08.2025 року мобільний телефон ОСОБА_5 Samsung M525G IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Правовою підставою накладення арешту на вказане майно слідчим у клопотанні визначено:

- збереження речових доказів (щодо мобільного телефону);

- забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) (щодо грошових коштів).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку слідчого судді, вилучений в ході обшуку 06.08.2025 року мобільний телефон Samsung M525G IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ) відповідає критерію речового доказу (з огляду на надані в судовому засідання пояснення слідчого про наявність в даному телефоні відповідної інформації, яка може мати значення для даного кримінального провадження) та повинен бути досліджений слідчим в ході досудового розслідування, а тому застосування щодо даної речі такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є доцільним.

В частині накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя зауважує таке.

Підставою накладення арешту, як вже було зазначено, слідчим зазначено забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

До матеріалів клопотання долучено копію цивільного позову Головного управління ДСНС в Івано-Франківській області до ОСОБА_5 у кримінальному провадженні про стягнення майнової шкоди у розмірі 2 385 613,42 грн.

ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні стверджували, що вилучені в ході обшуку 06.08.2025 року грошові кошти в сумі 25 000 доларів США є власністю його тещі ОСОБА_6 , яка і є власником будинку, де проводився обшук, які отримані нею напередодні від продажу квартири та заощаджені на лікування по інвалідності.

На підтвердження зазначеного слідчому судді надано копію відповідного договору купівлі-продажу та пенсійне посвідчення ОСОБА_6 .

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проводився обшук, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 25000 доларів США, - на праві власності належить ОСОБА_6 (тещі ОСОБА_5 ), і дана особа також проживає у вказаному будинку.

Як зазначено стороною захисту та не спростовано слідчим, місце проживання ОСОБА_5 та його дружини у цьому будинку не зареєстровано (зареєстровано по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську).

Зі змісту відеозапису процесу обшуку 06.08.2025 року слідчим суддею ьтакож встановлено, що ОСОБА_5 та йогор дружина під час обшуку зазначали про те, що грошові кошти, вилучені слідчим, є власністю іншої особи, а не ОСОБА_5 ; відповідне застереження ОСОБА_5 також міститься і впротоколі обшуку. Однак слідчим вказані доводи не враховано та не спростовано.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа суб`єкт спеціальної конфіскації).

В ході розгляду даного клопотання про арешт майна слідчим не доведено, що грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, які було вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , належать саме йому.

Один лише факт того, що саме таку суму коштів задекларовано ОСОБА_5 , як його грошові активи (заощадження), у фінансовій декларації, яка подавалася перед звільненням, а тому вилучені кошти, на думку слідства, належать йому є припущенням.

Власні заощадження підозрюваний може зберігати і за місцем своєї реєстрації за іншою адресою (за якою обшук не проводився), в індивідуальній банківській скринці, передати на зберігання іншим особам, або за будь-яким іншим місцем.

Крім того, з моменту 31.03.2025 року (дата, на яку подавалася декларація ОСОБА_5 ) і до 06.08.2025 року (день проведення обшуку) такі кошти чи їх частина взагалі могли бути використані.

Як пояснив ОСОБА_5 в судовому засіданні, задекларовані кошти витрачалися ним на ремонт квартири доньки та на лікування.

Крім того, слідчим в ході розгляду клопотання не спростовано, що вилучені грошові кошти не належать громадянці ОСОБА_6 , яка є власником будинку, в якому проводився обшук, та мала власні заощадження, в тому числі і від продажу квартири.

Посилання слідчого на те, що певну частину коштів (в районі десяти тисяч доларів США) залишено в будинку та не вилучалося, вищевикладеного не спростовує.

Втручаючись у право власності особи у спосіб вилучення майна в ході проведення обшуку, саме на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати беззаперечні докази належності на праві власності вилученого ним майна саме підозрюваному, а не іншій особі, а не, навпаки, особа повинна доводити своє право власності на майно, а будь-які сумніви повинні трактуватися на користь держави.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар. Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в поданому до суду клопотанні про арешт майна, та в судовому засіданні, слідчим не доведено наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту на грошові кошти, оскільки не доведено, що ці кошти є власністю підозрюваного, а не іншої особи.

Задоволення вимог цивільного позову у кримінальному провадженні за рахунок майна інших осіб, а не підозрюваного, у разі доведення перед судом його вини, процесуальним законом не передбачено.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання, та з метою забезпечення збереження речових доказів (мобільного телефону), оскільки, незастосування накладення арешту, на ці речі може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як їх зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю, що клопотання слід задовольнити частково шляхом накладення арешту на мобільний телефон з метою збереження речових доказів. В задоволенні клопотання про арешт грошових коштів в сумі 25 000 доларів США з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною володіння, користування та розпорядження на вилучений в ході проведення обшуку 06.08.2025 року за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чиста, 30, мобільний телефон Samsung M525G IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з метою збереження речових доказів, до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

В задоволенні вимог клопотання про арешт грошових коштів в сумі 25 000 доларів США з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.08.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1