Справа № 463/4145/20
Провадження № 1-кс/463/5008/25
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

02 червня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника заявників - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0000501 від 08.05.2020 року, яке об`єднане з кримінальним провадженням за № 0000301 від 18.03.2020 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.02.2021 року у кримінальному провадженні за № 0000501 від 08.05.2020 року, яке об`єднане з кримінальним провадженням за № 0000301 від 18.03.2020 року.

Клопотання мотивує тим, що ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.02.2021 року, накладено арешт на об`єкти нерухомості - земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2634, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Вважає, що потреба у збереженні арешту вказаного майна на даний час відпала, а відтак, такий підлягає скасуванню виходячи з наступного. Зазначає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набули право власності на вищевказані земельні ділянки, на підставі договорів купівлі-продажу від 28.01.2020 року, тобто останні є їх законними власниками, дане майно набуте у законний спосіб та ніякого відношення до кримінального провадження не має, а тому, такий захід забезпечення втратив актуальність. У клопотанні про накладення арешту слідчим не зазначено будь яких доказів, які б свідчили про протиправність дій саме під час набуття ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належних об`єктів нерухомого майна, як і не наведено належних та допустимих доказів відчуження їх протиправним шляхом. Слідчому судді також не надано доказів та не доведено існування правових підстав для накладення і подальшого збереження арешту майна. Після накладення арешту на земельні ділянки, було проведено повторну перевірку законності укладеного заявниками договорів купівлі-продажу і констатовано, що на дату їх укладення останні не порушували жодних норм законодавства. За результатами проведеної земельно-технічної експертизи, судовим експертом ОСОБА_10 було встановлено, що станом на час проведення дослідження, на вищевказаних земельних ділянках ростуть зелені насадження, кущі, трав`янисті рослини, чагарники, а також те, що земельні ділянки мають цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та не належать до земель лісового фонду і земель лісогосподарського призначення. З огляду на викладене, належне заявникам майно, не відповідає жодній з вимог (підстав) передбачених ст.98 КПК України, не може бути знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, об`єктом, який міг зберегти на собі сліди злочину або містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Таким чином, накладення арешту на майно, позбавляє власників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як добросовісних набувачів, у повному обсязі користуватися своїм майном. При цьому, звертає увагу на те, що протягом тривалого часу з моменту відкриття кримінального провадження пройшло більше п`яти років, останні не мають жодного процесуального статусу у даному провадженні. Вважає, що такі дії органу досудового розслідування призвели до надмірного втручання у право власності третіх осіб, які не мають жодного відношення до предмету доказування у вказаному провадженні, а тому, будь-які докази, які б підтверджували потребу у подальшому збереженні арешту відсутні. Враховуючи наведене, просить скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова у справі № 463/4145/20 на об`єкти нерухомості - земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2634, площею 0,2 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні та земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні, шляхом заборони розпорядження, користування і проведення будівельних робіт з метою забезпечення схоронності лісових насаджень та ландшафту.

Слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 подав письмові заперечення на клопотання, в яких просить відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна з огляду на наступне. Зазначає, що згідно матеріалів кримінального провадження, начальник Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_11 з метою одержання неправомірної вигоди, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересів служби, шляхом тиску на посадових осіб органів місцевого самоврядування та державних лісогосподарських підприємств Івано-Франківської області, отримав на близьких родичів та інших підставних осіб право власності на 29 земельних ділянок, що знаходяться на території Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та перебувають у володінні ДП «Ворохтянський Лісгосп». Земельні ділянки кадастровий номер :22:002:2634, :22:002:2635, реєструвалась у землевпорядних органах протягом 2016-2019 роках та як на підставу для реєстрації надавався державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий Поляницькою сільською радою Яремчанського району Івано-Франківської області у 2001 році. Разом з тим, встановлено, що Поляницькою сільською радою у 2001 році зареєстровано два державні акти на право власності на земельні ділянки двом суб`єктам господарювання, а відомості щодо рішень виконкому Поляницької сільської ради народних депутатів від 13.12.2001 до Івано-Франківського обласного Головного управління земельних ресурсів не подавались. Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки, які значаться такими, що видані Поляницькою сільською радою Яремчанського району Івано-франківської області та датовані 2001 роком мають ознаки підробки. Відповідно до відомостей отриманих від ДП «Львівська державна лісовпорядна експедиція» встановлено, що місце розташування земельних ділянок, шляхом накладення картографічних матеріалів збігається з кварталами, які перебувають у володінні ДП «Ворохтянське лісове господарство», а тому, вони належать до земель лісового фонду, а згідно повідомленої інформації ДП «Ворохтянський Лісгосп» будь-яких погоджень на відчуження земельних ділянок не надавав. Поряд з тим зазначив, що органом досудового розслідування також встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :22:002:2634, :22:002:2635 були відчужені за сумнівними договорами купівлі-продажу, такі знаходяться у тому ж масиві земельних ділянок, що розташовані на території Поляницького лісового господарства ДП «Ворохтянський Лісгосп». В межах вказаного кримінального провадження 29.08.2024 року ОСОБА_12 (щодо незаконного заволодіння та подальших незаконних дій із земельною ділянкою з кадастровим номером :22:002:2634), ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (щодо незаконного заволодіння та подальших незаконних дій з земельною ділянкою з кадастровим номером :22:002:2635) повідомлено про підозру за ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України. 02.09.2024 року ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,0 гривень. В то же час, підозрюваний ОСОБА_8 на даний момент перебуває у розшуку та переховується від правоохоронних органів. 04.04.2025 року постановою прокурора Офісу Генерального прокурора матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.209 КК України, виділено з матеріалів кримінального провадження за № 0000301 від 18.03.2020 року в окреме кримінальне провадження за № 0000595 від 04.04.2025 року за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.209 КК України, обвинувальний акт в якому 30.04.2025 року скеровано до Сихівського районного суду міста Львова. Відтак, вирішення питання про скасування арешту, накладеного на земельну ділянку з кадастром номером :22:002:2634, не входить на даний час до повноважень слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова. Крім того, станом на сьогоднішінй день Яремчанським міським судом Івано-Франківської області розглядається цивільна справа № 354/1305/24 за позовом Філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :22:002:2635 та визнання договору купівлі-продажу недійсним. Таким чином, на даний час потреба в арешті не відпала, підстав для скасування арешту майна не має, досудове розслідування предметом якого є в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:2635 триває, проводяться процесуальні дії, призначено експертизи. В матеріалах кримінального провадження містяться докази того, що вищевказана земельна ділянка відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, є об`єктом кримінально протиправних дій, набута кримінально протиправним шляхом та отримана фізичними особами внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. В органу досудового розслідування потреба у збереженні арешту на майно не відпала, така продовжує існувати, оскільки існують реальні підстави можливого виведення земельної ділянки із володіння лісового господарства. Скасування арешту негативно вплине на перебіг досудового розслідування, сприятиме подальшому незаконному набуванню права власності на дані земельні ділянки третіми особами (в т.ч. можливо не обізнаними з існуванням злочинної схеми), зміною ландшафту земельної ділянки та її цільового використання шляхом незаконної рубки дерев, а також з огляду на незаконність вибуття її з державної власності може ускладнити процес повернення до державної власності. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Представник заявників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав наведених у такому, просить клопотання задовольнити. Додатково зазначив, що на даний час згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, не вбачається ознак призначення судом підготовчого судового засідання у виділеному кримінальному провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , а тому, на його думку строк досудового розслідування у такому не завершився.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні відносно клопотання заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Прокурор Львівської обласної прокуратури будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив. Жодних клопотань та заперечень не подав.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає за можливим розглянути клопотання про скасування арешту майна за відсутності прокурора, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000301 від 18.03.2020 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.02.2021 року, накладено арешт на об`єкт нерухомості - земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2634, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження, користування і проведення будівельних робіт з метою забезпечення схоронності лісових насаджень та ландшафту.

Крім того, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.02.2021 року, накладено арешт на об`єкт нерухомості - земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження, користування і проведення будівельних робіт з метою забезпечення схоронності лісових насаджень та ландшафту.

Слідчий суддя постановляючи дані ухвали виходив з того, що вказане майно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, могло зберегти на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою недопущення їх знищення.

Як вбачається із матеріалів клопотання, постановою прокурора першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 , матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.209 КК України, виділено з матеріалів кримінального провадження за № 0000301 від 18.03.2020 року в окреме кримінальне провадження за № 0000595 від 04.04.2025 року.

Безпосереднім об`єктом кримінальних правопорушень, які ставляться у вину ОСОБА_12 в межах кримінального провадження за № 0000595 від 04.04.2025 року, є об`єкт нерухомості - земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:2634, площею 0,2 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні, що підтверджується додатком до постанови про виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження від 04.04.2025 року.

Водночас, із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за № 0000595 від 04.04.2025 року, вбачається, що 30.04.2025 року до Сихівського районного суду м.Львова скеровано обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином, в силу норм КПК України повноваження слідчого судді поширюються на розгляд клопотань на стадії досудового розслідування.

Пунктом 3 ч.2 ст.283 КПК України передбачено, що однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом.

Нормами ст.174 КПК України визначено, що до компетенції слідчого судді на стадії досудового розслідування відноситься розгляд клопотання про скасування арешту майна. Однак, у випадку звернення прокурора до суду з обвинувальним актом, слідчий суддя вже не є тією особою, яка здійснює судовий контроль за дотриманням органом досудового розслідування норм чинного кримінально-процесуального законодавства України.

Оскільки на момент розгляду клопотання досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні в рамках якого накладений арешт закінчено, шляхом зверненням прокурора до суду з обвинувальним актом, що виключає можливість проведення у ньому будь-яких слідчих дій та прийняття процесуальних рішень, слідчий суддя позбавлений можливості прийняти будь-яке рішення та розглянути клопотання представника заявника в порядку ст.174 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання в частині скасування арешту майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:2634, площею 0,2 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні, необхідно відмовити.

Щодо іншої частини клопотання слідчий суддя зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує вимоги чинного законодавства, щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, запобігає зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Разом з тим, відповідно до ст.28 КПК України - під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечується прокурором.

Відповідно до ст.131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України - речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Варто зауважити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування.

Слідчий в судовому засіданні в достатній мірі не обґрунтував позицію органу досудового розслідування щодо необхідності подальшого застосування арешту майна на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, оскільки жодних доказів встановлення нових обставин, які б свідчили про протиправність дій під час її набуття не надав.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею встановлено, що між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 28.01.2020 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_15 , зареєстрований в реєстрі за № 148.

Право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні, також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 429042238 від 29.05.2025 року.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

На час розгляду клопотання про скасування арешту майна незаконність набуття права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на арештовану земельну ділянку не встановлена судом, а тому останні є добросовісними набувачами.

Наявність на розгляді у Яремчанському міському суді Івано-Франківської області цивільної справа № 354/1305/24 за позовом Філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :22:002:2635 та визнання договору купівлі-продажу недійсним на даний час без ухвалення рішення у справі, яке набрало законної сили не підтверджує зворотного.

Відповідно до положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Будь яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року; також рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Касаційний цивільний суд у постановах від 18.03.2020 у справі № 199/7375/16-ц та від 20.05.2020 у справі № 199/8047/16-ц вказав, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод». Аналогічна позиція міститься в Постанові КГС ВС від 18 лютого 2021 року у справі № 14/5026/1020/2011.

Накладення арешту на майно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним є непропорційним втручанням у їхнє право власності та створює перешкоди у вільному використанні свого майна.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчому судді також не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна. У судовому порядку договір-купівлі продажу на даний час недійсним не визнаний. Тобто, станом на червень 2025 року є чинним. Відносно нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу жодних дисциплінарних проваджень не відкрито.

Також встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває понад п`ять років. Варто зауважити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування.

Слідчим суддею при розгляді даного клопотання враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, правова позиція ЄСПЛ у справі «AKSHIN GARAYEV v. AZERBAIJAN» від 02.02.2023, заява № 30352/11. Власник приватної компанії скаржився на те, що постійне і тривале утримання майна, що належить його компанії, в якості речових доказів у кримінальному провадженні, порушувало його право на мирне володіння своїм майном. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що оскільки утримання майна Заявника як доказу є заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід має бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним. Водночас також повинно існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, в тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається в понятті «справедливого балансу», який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, наслідки його застосування для відповідної особи та рішення, прийняті органами влади у зв`язку з цим. У справі Заявника Суд взяв до уваги, що кримінальне провадження залишалося призупиненим без проведення активних слідчих дій та без можливості переоцінити подальшу необхідність збереження речових доказів. При цьому, Суд врахував значну вартість цього майна. Як наслідок, ЄСПЛ констатував, що у цій справі не було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та інтересами Заявника, оскільки він був зобов`язаний нести надмірний тягар внаслідок тривалого утримання його майна як доказу.

Таким чином, позбавлення добросовісного власника майна можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги мету накладення арешту - забезпечення збереження речових доказів, оцінюючи розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданнями цього кримінального провадження, тривалість досудового розслідування, під час якого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позбавляються можливості користуватися своїм майном, слідчий суддя дійшов висновку, що відпала потреба у подальшому застосуванні арешту земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні, оскільки органом досудового розслідування не доведено необхідність здійснення такого арешту, у кримінальному провадженні відсутні дані, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власниками належним їм майном у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту в цій частині підлягає задоволенню.

На переконання слідчого судді скасування арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Поляниця, участок Вишні, не вплине на забезпечення завдань кримінального провадження, на перебіг досудового розслідування з огляду на те, що такі заходи забезпечення зберігаються у цивільному процесі під час розгляду судом цивільної справи № 354/1305/24.

Керуючись ст.ст.170, 171, 173, 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0000501 від 08.05.2020 року, яке об`єднане з кримінальним провадженням за № 0000301 від 18.03.2020 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.02.2021 року (справа № 463/4145/20, провадження № 1-кс/463/876/21) на майно, а саме: об`єкт нерухомості - земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2635, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження, користування і проведення будівельних робіт з метою забезпечення схоронності лісових насаджень та ландшафту.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1