ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 641/8157/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1480/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 04 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно - технічною освітою, офіційно не непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 23.05.2023 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 1 року 8 місяців обмеження волі,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України з призначенням покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч.1 ст. 71,72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.05.2023 та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 майнової шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 8943 (вісім тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 86 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 02.10.2023 в період часу з 13-00 години до 14-00 години, будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисний, корисливий злочин проти власності, в період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року та Указами Президента України №133/2022, № 259/2022,№ 341/2022,№ 573/2022, № 757/2022, №58/2023,№ 254/2023, № 451/2023, №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за корисливі злочини, перебуваючи в торгівельному залі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: м. Харків, проспект Героїв Сталінграду,136Л Слобідського району міста Харкова, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі стелажу, тобто таємно викрав, лазерний рівень ТМ «DNIPRO-M-ML-816G» у кількості 1 штуки, вартістю 9991 грн., що належить ФОП « ОСОБА_9 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та сховав його собі під куртку, яка була вдягнута на ньому. Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення належного ФОП « ОСОБА_9 » майна, ОСОБА_7 пройшов повз зони касового контролю, не оплативши вартість вказаного товару та через вихід вийшов з магазину, з викраденим товаром, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду 9991 грн.

Крім того, 23.08.2024, приблизно об 11-00 годині, перебуваючи в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкає його знайомий ОСОБА_8 , під час розмови з останнім, побачивши, що у ОСОБА_8 в коридорі квартири стоїть велосипед марки «Lakes 2000 htx 26», срібно-чорного кольору, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на заволодіння належним ОСОБА_8 велосипедом, користуючись довірою останнього, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та, свідомо, бажаючи їх настання, під приводом користування велосипедом, попросив у ОСОБА_8 належний йому велосипед, після чого ОСОБА_8 , будучи введений в оману, виходячи з помилкової впевненості в добросовісності дій ОСОБА_7 , добровільно передав ОСОБА_7 свій велосипед «Lakes 2000 htx 26», вартістю 8943,86 грн. Далі, ОСОБА_7 , не маючи наміру повертати належний ОСОБА_8 велосипед, вийшов із під`їзду та, реалізуючи свій злочинний умисел, покинув місце вчинення злочину, а після, розпорядився вищевказаним велосипедом на власний розсуд, тим самим ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, шляхом зловживання довірою, заволодів майно, а саме - велосипедом ОСОБА_8 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 8943,86 грн.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надмірну суворість призначеного йому покарання, просить про його пом`якшення.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначила, що у даному кримінальному провадженні наявні підстави для застосування при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, оскільки останній повністю визнав себе винуватим у скоєному та щиросердно розкаявся.

Крім того, вказує, що у нього на утриманні знаходяться батьки пенсійного віку, які мають ряд захворювань.

Одночасно наголошує на наявності у нього певного захворювання, яке потребує лікування, а в умовах позбавлення волі вказане вважає неможливим.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 подали заяви, суть яких зводиться до того, що просять суд провести розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги нічим не підтвержені.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення у тому числі і аналогічних кримінальних правопорушень, вчинив кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується негативно, як такий, що вживає алкогольні напої та веде аморальний спосіб життя, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При цьому, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України визнано щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень.

Обставин же, які б згідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд першої інстанції визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкцій інкримінованих йому статей.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання не є максимальним, що передбачене санкціями інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить про застосування при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисних злочинів та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення йому покарання із застосуванням статті 69 КК України не встановлено.

Аналогічний принцип застосування положень ст.69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14 06 2018 року по справі № 686/16363/16-к.

Таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття у вчиненому, було враховано судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, 72 КК України, лише такий вид покарання, як позбавлення волі строком на п`ять років двох місяців, в межах санкцій інкримінований обвинуваченому статей, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений, як на підставу пом`якшення покарання посилається також на наявність у останнього батьків пенсійного віку, проте, колегія суддів наголошує, що даний факт сам по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, а також враховуючи про аморальний спосіб життя обвинуваченого, не є тим, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень та не може слугувати безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК України.

Аналізуючи твердження обвинуваченого через неможливість його перебування в умовах ізоляції від суспільства через наявність у нього певного захворювання, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачений позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах установи виконання покарання. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із хронічними захворюваннями, його перебування в умовах СІЗО чи установи виконання покарань.

До того ж, колегія суддів констатує, що за час перебування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв про порушення його права, шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як реальне позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи. (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 04 2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4