Справа № 496/3816/21
Провадження № 1-кп/496/27/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які приймають участь в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 5,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження, яке надійшло 31.08.2021 року.

16.06.2025 року прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_12 було надано до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів.

Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 15, п. п. 5, 12 ч. 2 ст.115 КК України.

При порушенні перед судом питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона публічного обвинувачення враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 177, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom 14310/88, 28 жовтня 1994 року) зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

Водночас, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим, у разі визнання судом його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що, згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду - у зв`язку тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого, відповідно до санкції інкримінованого обвинувачення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, обвинуваченому ОСОБА_8 , загрожує реальна міра покарання у зв`язку з чим останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 , який, на переконання сторони публічного обвинувачення, своїми протиправними діями вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, володіє відомостями щодо місць перебування таких осіб як свідки, потерпілі за кримінальним провадженням, маршрутів їх пересування, тощо, що дозволяє обвинуваченому вчинити відносно останніх інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати з метою з метою схиляння до дачі відповідних показів у суді, вигідних для обвинуваченого.

З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про обвинуваченого та в силу характеру інкримінованого йому діяння, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу не унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню обвинуваченого від правоохоронних органів та суду. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення нових злочинів, переховування від суду та інших ризиків.

Посилання сторони обвинувачення на міру покарання, у разі визнання особи винною в інкримінованому об`ємі обвинувачення, а також ризики, передбачені чинним процесуальним законодавством застосовується не на як такі, що мають місце бути, чи вже здійснилися, а опосередковано, як критерій, що характеризує ступінь небезпечності діяння у поєднанні зі способом вчинення злочину (загальнонебезпечний) в якому обґрунтовано обвинувачується особа та як таку, що зумовлює ступінь ризику ухилення від правосуддя, так як інкриміновані злочини, не говорячи про конкретних осіб, які їх вчинили, за своїм характером не мають ознак раптового виникнення умислу і його реалізації під впливом тих чи інших обставин, а потребували тривалої підготовки з ретельним плануванням та повним усвідомленням своїх дій.

Те саме стосується і твердження про посилання щодо майбутнього покарання - вказана категорія стороною публічного обвинувачення не сприймалася як за доведений факт, а оцінювалась в світлі ризиків, передбачених процесуальним законодавством.

Сторона обвинувачення приймає до уваги те, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, не є різновидом покарання - а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому.

Говорячи про можливість незаконного впливу на процес доказування, на переконання сторони обвинувачення, слід звернути увагу суду на те, що вчиненню інкримінованих обвинуваченому злочинів передувала довготривала і ретельна підготовка, вищевикладене нівелює припущення того, що інкриміновані злочини були вчинені ситуативно, під впливом тих чи інших життєвих обставин, а обвинувачені за своїми характеризуючими відомостями не відповідають критеріям для осіб, що наведені у ст. 27 КК України.

На переконання сторони обвинувачення, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України з наступних підстав:

Обвинуваченому інкримінується, у тому числі, здійснення дій, пов`язаних із організацією кримінального правопорушення, що так чи інакше передбачає керування діями інших осіб опосередковано, що останній може здійснювати, знаходячись під цілодобовим домашнім арештом, не покидаючи постійного місця мешкання. Вказаний ризик поєднується із тим, що під час досудового розслідування не встановлено вичерпне коло осіб, причетних до вчинення інкримінованих у вказаному кримінальному провадженні злочинів, одна з яких у теперішній час перебуває у розшуку.

Вказані особи наразі перебувають на свободі. Обвинувачений, скориставшись обізнаністю про форми і методи досудового розслідування та наявну доказову базу за кримінальним провадженням, має можливість орієнтувати вказаних осіб як на безпосередній незаконний вплив на осіб, які ще не дали своїх показів в залі суду, організувати вчинення злочинів по відношенню до останніх так і на вчинення дій із знищення та приховування слідів кримінальних правопорушень, а також вчинення нових злочинів.

У зв`язку із чим, сторона обвинувачення вважає за неможливе застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Приймаючи рішення про доцільність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона публічного обвинувачення, керуючись вимогами ст. 2 КПК України, які регламентують завдання кримінального судочинства, враховує всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та приходить до висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам на даній стадії розгляду кримінального провадження в суді.

На підставі вищевказаного, беручи до уваги, що наявні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, а також неможливість запобігання цим ризикам іншим шляхом, у зв`язку з чим прокурор звернувся з вказаним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання прокурора ОСОБА_12 , посилаючись на обставини викладені в ньому.

Представник потерпілого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 , проти клопотання прокурора заперечував, зазначивши, що ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, які є підставою для застосування виняткового запобіжного заходу - відсутні та, наразі, прокурором не було надано достатньо доказів, які були дослідженні судом та які підтверджують причетність ОСОБА_8 до інкримінованого злочину. Крім того ОСОБА_8 тримається під вартою більш 2х років, отже, фактично, відбуває покарання. Просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість і просила застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Послалася на ту обставину, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватися і впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_8 думку захисників - адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підтримав.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 22.06.2025 року, до вказаного терміну кримінальне провадження не може бути завершено у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, не дослідження усіх доказів, не допиту свідків, потерпілого і обвинувачених, суд вважає за необхідне розглянути заявлене клопотання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, не працевлаштований, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, що позбавляє його можливості отримання законних засобів існування, тому суд вбачає, що підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу є не обґрунтованим та погоджується з доцільністю тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, виходячи з того, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що наразі існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у злочині проти життя і здоров`я особи, шляхом застосування вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Таким чином, на підставі викладеного, та, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також враховуючи те, що він ще не був допитаний у судовому засіданні, з метою уникнення ризиків переховування від суду, можливістю вчинення інших злочинів, а також з метою недопущення незаконно впливу на свідків, потерпілого, суд вважає, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід на даний час не є можливим з урахуванням вказаних ризиків.

Жодних об`єктивних, достатніх і переконливих даних, які свідчать про зміну та виникнення нових обставин, які істотно впливають на неможливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та можуть стати підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, в тому числі домашній арешт, стороною захисту не надано та судом в ході судового засідання не встановлено.

Суд не приймає до уваги усне клопотання захисника - адвоката ОСОБА_9 про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, оскільки вказане зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Однак, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».

Суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст. 178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Як зазначалось вище, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими.

Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, суд вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, з огляду на те, що інкриміновані йому злочини, вчинені із застосуванням насильства.

Разом з тим, з огляду на тривалий розгляд вказаного кримінального провадження суд дійшов висновку про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Щодо визначення розміру застави суд виходить з ч.4 ст. 182 КПК України, згідно якої розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, та відсутності відомостей щодо його майна, враховуючи сімейний стан обвинуваченого, його статус у суспільстві, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2025 року встановлено в розмірі 3028 грн, що становить 514 760 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки.

Такий розмір застави є також прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України» де зазначив, що, гарантії передбачена п.3 ст. 5 Конвенції має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

При цьому, суд вважає за необхідне додатково зазначити, що сторона обвинувачення, в разі порушення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, не позбавлена процесуальної можливості звернутись з клопотанням, про зміну запобіжного заходу відносно даного обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176, 177, 182, 183,194, 197, 331, 371, 372, 376, 392,393, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 20.06.2025 року до 18.08.2025 року, включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Державній Установі «Одеській слідчий ізолятор».

Одночасно обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Визначити розмір застави - 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 514 760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеської області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід негайно звільнити з - під варти.

Роз`яснити обвинуваченому, що сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій службовій особі: начальнику Державної Установи «Одеській слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 26.06.2025 року о 09 год:10 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3