Справа № 308/6686/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000056 від 15.03.2025, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246, ч. 2 ст. 364 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у рамках кримінального провадження № № 0000056 від 15.03.2025, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246, ч. 2 ст. 364 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 12.06.2025, на підставі ухвали суду 1-кс/308/3229/25 від 30.05.2025, проведено обшук транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ФОП ОСОБА_5 , в ході якого виявлено та вилучено: транспортний засіб марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ до транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказані речі, предмети, документи упаковано, опечатано та вилучено.

Встановлено, що транспортний засіб марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ключ до транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначає, шо наведені обставини вказують на те, що усі зазначені предмети, речі, документи є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, можуть містити на собі його сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладене, є обґрунтована необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані транспортні засоби є речовими доказами у кримінальному провадженні та недопущення їх пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження.

Таким чином, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладені арешту на вказані предмети/товар, оскільки в сукупності з іншими документами кримінального провадження мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у вказаному кримінальному провадженні, зокрема необхідності проведення ряду експертиз, у тому числі відео записів, інженерно-транспортної тощо, для виконання яких необхідно надати експерту доступ до вказаних предметів/товарів.

Враховуючи викладене, з метою виконання завдань кримінального провадження, збереження доказів, швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, орган досудового розслідування просить слідчого суддю накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні, речі предмети, документи, виявлені та вилучені під час обшуку транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ФОП ОСОБА_5 , а саме: транспортний засіб марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ до транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить провести розгляд поданого ним клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках даного кримінального провадження без його. Подане клопотання підтримує.

Представник володільця (власника) майна у дане судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якого вказав, що не заперечує проти розгляду клопотання без їх участі. Крім того, зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання про арешт майна.

Як встановлено у судовому засіданні, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000056 підтверджується, що органом досудового розслідування Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 246, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудове розслідування розпочато на підставі повідомлення підприємств, установ, організацій та посадових осіб.

З витягу з ЄРДР, а саме з короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що 14.03.2025 року до чергової частини відділення поліції N?2 МРУП ГУ НП в Закарпатській області, надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що на 717 кілометрі + 500 метрів автодороги МО6 "Київ-Чоп", біля стаціонарного поста патрульної поліції в селі Нижні Ворота, Мукачівського району, Закарпатської області, було зупинено транспортний засіб марки «DAF TE 105XF » з реєстраційним номером НОМЕР_2 із спеціалізованим напівпричепом марки «SCHWARZMUELLER» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив деревину породи «ДУБ» в кількості 20,206 м. куб. та надав документи, що викликали сумніви у законності походження даної деревини, яка перевозилась.

З витягу з ЄРДР, а саме з короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що 20.03.2025 до чергової частини ВП N? 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від інспектора СРПП ВП N? 2 Хустського РУП ОСОБА_7 , про те, що 20.03.2025 біля 18.00 годин, ним під час несення служби про вулиці Незалежності смт. Міжгір?я Хустського району Закарпатської області, було зупинено вантажний транспортний засіб марки «VOLVO» номерний знак НОМЕР_4 з причепом марки «SCHWARZMUELLER» номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 перевозив незаконно рубану деревину породи «дуб» загальною кубомасою 18,1 м.

З витягу з ЄРДР, а саме з короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що службові особи філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» організували протиправну схему з реалізації лісопродуктів шляхом багаторазового оформлення відпуску деревини під одним пакетом товаро-транспортних накладних та недостовірного визначення в них сортності та кількості лісопродукції в інтересах суб?єктів господарської діяльності.

Згідно ухвали слідчого судді від 30.05.2025 року у справі № 308/7495/25 (1-кс/308/3229/25) клопотання задовольнити частково. Надано слідчому, який здійснює досудове розслідування, чи прокурору, який згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000056 від 15.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246 та ч.2 ст.364 КК України, дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки «БМВ», моделі «Х7», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , з метою виявлення, вилучення та відшукування: копій договорів на відпуск лісоматеріалів, укладених між філією «Карпатський лісовий офіс» та ФОП ОСОБА_5 , за 2025 рік; оригіналів документів щодо відпуску лісоматеріалів філією «Карпатський лісовий офіс» та ФОП ОСОБА_5 , за 2025 рік; договору купівлі продажу лісоматеріалів №558-9 від 13.12.2024, специфікацію-накладну приймання деревини; специфікацій- накладних приймання деревини, за 2025 рік; документів, що свідчать про оплату /видаткові накладні платіжні інструкції, виписки по банку про рух коштів/ за придбання та продажу лісоматеріалів, за 2025 рік; мобільного телефону, яким користується ФОП ОСОБА_5 .

В іншій частині клопотання відмовлено.

Звертаючись до слідчого судді з даним клопотанням прокурор просить накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні, речі предмети, документи, виявлені та вилучені під час обшуку транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ФОП ОСОБА_5 , а саме: транспортний засіб марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ до транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В обґрунтування доводів внесеного клопотання орган досудового розслідування вказує, що вказане майно є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим виникає необхідність накласти на нього арешт.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Вищезазначених прокурор при зверненні до слідчого судді з даним клопотанням про арешт майна не дотримався, а саме усупереч імперативним вимогам п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Слідчим у клопотанні не наведено відповідного обґрунтування щодо можливості використання майна, що належить арештувати, як доказу в кримінальному провадженні № 0000056, у рамках якого проводиться досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 246, ч. 2 ст. 364 КК України, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для власника і третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст. ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання не містить виклад обставин на підтвердження того, що майно, яке за твердженням прокурора та слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Разом з тим, вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу вищевказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Однак, із тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з опису вилучених речей під час проведення обшуку 12.06.2025 року, та посилання на ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Наведене у свою чергу ставить під сумнів доводи сторони обвинувачення про достатність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Слідчий суддя зазначає, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Між тим, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання слідчого судді, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Тому, доводи клопотання органу досудового розслідування про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, слідчий суддя вважає належним чином не вмотивованими, такими, що не відповідають вимогам закону.

Таким чином, дослідивши доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про те, що у ньому не зазначена мета арешту майна, що, подаючи клопотання, прокурор не врахував положення ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідно до якої фізична або юридична особа може бути позбавлена права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. При оцінці доводів клопотання, слідчий суддя також вважає, що у клопотанні слідчого не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків псування, знищення, перетворення або відчуження, на яке вказується у клопотанні.

Надані слідчому судді матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні та диспозиції статей, за якими здійснюється досудове розслідування, не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що нерухоме майно, яка є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуто кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Ухвала слідчого судді від 30.05.2025 року у справі № 308/7495/25 (1-кс/308/3229/25) не надавала дозвіл на виявлення та вилучення транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та ключів до транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене, що з наданих слідчому судді доказів вбачається, що відсутні жодні документально обґрунтовані припущення вважати, що вилучене майно має доказове значення у цьому кримінальному провадженні, містить на собі будь які сліди вчинення кримінального правопорушення, вилучене на законних підставах, а тому в задоволені клопотання слід відмовити, а тимчасово вилучене майно повернути особі у якої воно було вилучено.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволення клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000056 від 15.03.2025, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246, ч. 2 ст. 364 КК України.

Повернути тимчасово вилучене майно, особі у якої воно було вилучено - ОСОБА_5 , під час проведення обшуку 12.06.2025 року, а саме:

транспортний засіб марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

ключ до транспортного засобу марки БМВ, Х7, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1