Справа № 643/5147/25
Провадження № 1-кс/643/2324/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника скарги адвоката ОСОБА_4 , особи, в інтересах якої заявлено скаргу, ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003721 від 16.11.2024, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова в інтересах ОСОБА_5 зі скаргою на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003721 від 16.11.2024, в якому просить скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 28.01.2025 у кримінальному провадженні № 0003721 від 16.11.2024.

Скаргу обґрунтував тим, що старшим слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 ОСОБА_5 було повідомлено про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 320 КК України, ч. 2 ст. 320 КК України.

Повідомлення про підозру адвокат вважає необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , у період 2022-2024 років, обіймаючи посаду завідуючої відділенням замісної підтримувальної терапії Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічна лікарня», надалі КНП ХОР «ОКНЛ», діючи у порушення нормативно-правових актів у сфері обігу наркотичних речовин та посадових обов`язків, шляхом зловживання своїм службовим становищем, допустила порушення встановлених правил відпуску наркотичних засобів, що призвели до їх привласнення третіми особами.

Відповідно до рішення Харківської обласної ради від 20.09.2022 №411-VII «Про припинення Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» приєднано Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер».

З 02.02.2020 по 01.01.2023 ОСОБА_5 перебувала на посаді завідувача відділенням замісної підтримувальної терапії Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер».

Згідно до наказу №3-к від 02.01.2023 ОСОБА_5 з 01.01.2023 була переведена з посади завідувача відділенням замісної підтримувальної терапії на 1,0 ставки посади завідувача 1 відділенням замісної підтримувальної терапії, лікаря нарколога вищої категорії Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня».

Так, відповідно до посадової інструкції від 02.01.2020, затвердженої директором КНП ХОР «ОНД» ОСОБА_7 та узгодженими Головою ПК ОСОБА_8 , до посадових обов`язків завідувача відділенням замісної підтримувальної терапії входили наступні права та обов`язки: право призначати наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори для лікування в амбулаторних умовах, у тому числі в умовах створеного стаціонару вдома; обов`язково інформувати хворого або особу, яка здійснює за ним догляд (члена сім`ї, опікуна або піклувальника), про правила поводження з препаратами наркотичних засобів, недопущення їх використання не за медичним призначенням та видавання хворому або особі, яка здійснює за ним догляд (членові сім`ї, опікунові або піклувальникові), інформаційного листа за формою, визначеною МОЗ, про що робиться запис у медичній карті хворого.

Адвокат зазначає, що відповідно до посадової інструкції від 07.06.2024, затвердженої директором КНП ХОР «ОНКЛ» ОСОБА_9 , котра була доведена до відома ОСОБА_5 06.12.2024, тобто вже після реєстрації кримінального провадження, до посади завідувача 1 відділення замісної підтримувальної терапії входили наступні права та обов`язки, серед яких зокрема: забезпечення належного ведення документації у відділенні, її своєчасний оберт та облік інформацією відповідно до встановлених правил; регулярне проведення експертної оцінки якості ведення медичних карток та іншої документації у відділенні.

Виходячи з вищезазначених посадових обов`язків, ОСОБА_5 , перебуваючи на посадах завідуючої відділенням замісної підтримувальної терапії КНП ХОР «ОНД» та завідувача 1 відділення замісної підтримувальної терапії, Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «ОКНЛ», постійно обіймала посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, тобто, згідно ч. 3 ст. 18 Кримінального кодексу України, являлась службовою особою.

Відповідно до Постанови КМУ №333 від 13.05.2013 «Про затвердження Порядку придбання, перевезення, зберігання, відпуску, використання та знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у закладах охорони здоров`я» передбачено наступне:

Заклади охорони здоров`я провадять діяльність, пов`язану з виготовленням, зберіганням, перевезенням, придбанням, реалізацією (відпуском), ввезенням на територію України, вивезенням з території України, транзитом через територію України, використанням, знищенням наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі - обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів), за наявності в них ліцензії на провадження відповідних видів діяльності відповідно до Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори і Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2009 № 589 (Офіційний вісник України, 2009 р., № 44, ст. 1477), а також інших нормативно-правових актів.

Для забезпечення зберігання, перевезення, придбання, використання, знищення та відпуску в закладах охорони здоров`я препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів керівником закладу охорони здоров`я призначаються відповідальні особи з числа працівників такого закладу, на яких покладаються функції з виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, приймання, реалізації (відпуску), використання, ведення обліку, знищення, а також з доставки препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворому, якому медична допомога надається у стаціонарних умовах (далі - відповідальна особа).

Для отримання препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів з метою використання в умовах створеного стаціонару вдома хворий самостійно або особа, яка здійснює за ним догляд (член сім`ї, опікун або піклувальник), подає заяву на ім`я керівника лікувально-профілактичного закладу за формою згідно з додатком 3. Керівник закладу робить відмітку про погодження, після чого заява додається до медичної карти амбулаторного хворого.

Лікар, який призначає препарати наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів для лікування в амбулаторних умовах, у тому числі в умовах створеного стаціонару вдома, зобов`язаний проінформувати хворого або особу, яка здійснює за ним догляд (члена сім`ї, опікуна або піклувальника), про правила поводження з препаратами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, недопущення їх використання не за медичним призначенням та видавати хворому або особі, яка здійснює за ним догляд (членові сім`ї, опікунові або піклувальникові), інформаційний лист за формою, визначеною МОЗ, про що робиться запис у медичній карті хворого.

На підставі наведеного адвокат вважає, що службовою особою лікувально-профілактичного заходу, яка погоджує отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів особою, яка здійснює догляд за хворим, з метою використання в умовах стаціонару, є саме керівник закладу. В той час коли з аналізу посадових обов`язків згідно посадових інструкцій не вбачається покладення на завідувача відділення закладу охорони здоров`я обов`язку перевірки та встановлення наявності зв`язків (сімейних, опікунства чи піклування) між хворим та особою, яка здійснює догляд та звертається до закладу охорони здоров`я з заявою для отримання препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів з метою використання в умовах створеного стаціонару вдома для хворого.

Відтак вважає, що в діях ОСОБА_5 відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторона інкримінованого їй злочину, що виключає склад злочину, передбаченого ч.1, 2 ст. 320 КК України, а тому повідомлення про підозру є необґрунтованим. В продовження зазначає, що оскільки в діях ОСОБА_5 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона складу злочину, то і відсутня підстава для притягнення її до кримінальної відповідальності, а тому повідомлення про підозру є необґрунтованим.

У судовому засіданні заявник скарги вимоги скарги підтримав та просив задоволити.

У судовому засіданні ОСОБА_5 позицію свого захисника підтримала.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги. Наполягала, що повідомлення про підозру оголошено на законних підставах. У порядку долучення просила приєднати до матеріалів скарги копію листа Салтівської окружної прокуратури міста Харкова від 17.04.2025 № 53-103-1629ВИХ-25, зі змісту якого вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003721 від 16.11.2024 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.04.2025 скеровано для розгляду в суд, підготовче судове засідання призначено на 12.05.2025.

Адвокат ОСОБА_4 зазначену обставину визнав.

Слідчий суддя, заслухавши учасників розгляду матеріалів скарги, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

У статті 111 КПК України законодавець закріпив поняття повідомлення у кримінальному провадженні.

Так, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою.

Згідно положень ст. 277, ч.1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З матеріалів скарги слідчим суддею встановлено, що СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003721 від 16.11.2024.

28.01.2025 ОСОБА_5 пред`явлено підозру за ч. 1 ст. 320 КК України, ч. 2 ст. 320 КК України.

На останньому аркуші повідомлення про підозру ОСОБА_5 власноручним підписом о 12:40 28.01.2025 засвідчила, що про підозру їй повідомлено, повідомлення про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки їй вручені, права підозрюваного оголошені та роз`яснені.

Пунктом 16 ч.3 ст. 42 КПК України надано право підозрюваному оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Пунктом 10 частини першої статті 303 КПК України передбачено, що в досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, в тому числі повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

В КПК України відсутній конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру.

З аналізу положень статей 276-278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

- неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру,

- порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру,

-необґрунтованість підозри, яке полягає в тому, що повідомлення про підозру не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК України та є грубим порушенням права на захист; аналіз змісту повідомлення про підозру да підстави для висновку про те, що таке не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення; матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди.

Саме за наявності однієї із зазначених вище підстав повідомлення про підозру є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачений ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру - ст. 277 КПК України.

Отже, підставою оскарження зазначеного процесуального рішення повинно бути порушення вищезазначених процесуальних норм.

Відповідно до положень ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, імя, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, в межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Статтею 278 КПК України визначені правила вручення письмового повідомлення про підозру. Так, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. В разі, якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Статтею 279 КПК України визначено, що в випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри, слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст. 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

За своїм змістом повідомлена підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення прокурором були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконання в тому, що ОСОБА_5 причетна до вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 320 КК України.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні погодився, що при повідомленні його підзахисній ОСОБА_5 про підозру 28.01.2025 норми ст.ст. 276-278 КПК України було дотримано, проте на його думку вбачаються підстави необґрунтованості підозри, оскільки відсутній достатній виклад обставин вчинення злочину, що унеможливлює вважати наявною об`єктивну сторону складу інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак нівелює наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається заявник скарги не можуть бути взяті до уваги слідчим суддею при розгляді скарги щодо скасування підозри у частині її необґрунтованості, оскільки для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, і в тій мірі, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування та висунення обвинувачення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (заяви № 12244/86, № 12245/86, № 12383/86) від 30.08.1990, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (заява №14310/88) від 23.10.1994 ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що при здійсненні повідомлення про підозру ОСОБА_5 органом досудового розслідування були дотримані вимоги положень ст.ст. 276-278 КПК України, у зв`язку з чим підстави для задоволення скарги захисника відсутні.

Нормою ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні серед іншого можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Водночас нормою ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як встановлено слідчим суддею, станом на дату судового засідання з розгляду скарги на повідомлення про підозру обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0003721 від 16.11.2024 скеровано до суду, призначено дату підготовчого судового засідання, відтак у слідчого судді відсутні процесуальні повноваження для вирішення будь-яких питань в кримінальному провадженні поза межами досудового розслідування.

Отже, з`ясувавши обставини справи за скаргою, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003721 від 16.11.2024 відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 26, 276-278, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003721 від 16.11.2024 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1