Провадження № 1-кп/127/739/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2023 за № 0000760, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, працевлаштованого, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 08.11.2023 приблизно о 10:00 год., перебуваючи на території ринку «Привокзальний» по вул. Привокзальній в м. Вінниці, помітив в банкоматі АТ КБ «Приватбанк» пластикову платіжку картку емітовану АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , що належна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого в нього раптово виник умисел на викрадення офіційного документу, а саме банківської картки, оформленої на ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , що належна ОСОБА_5 , яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, видана уповноваженою особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, з метою подальшої крадіжки грошових коштів з рахунку вказаної картки.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того ОСОБА_3 , в період часу з 08:00 год. по 22:58 год. 12.11.2023, реалізуючи раніше виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, бажаючи збагатитися за рахунок чужої власності, не маючи на меті вжити жодних заходів щодо повернення майна власнику, будучи обізнаним у тому, що в Україні діє воєнний стан, який введено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», дія якого неодноразово продовжувалась, зокрема Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 строк дії воєнного стану продовжено в Україні з 05 год. 30 хв. 18.08.2023 строком на 90 діб, використовуючи попередньо викрадену пластикову платіжну карту емітовану АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , що належна ОСОБА_5 , шляхом проведення безготівкових оплат, здійснював розрахунок за придбані товари, а саме в магазині «Визит», що знаходиться за адресою: с. Белино, вул. Привокзальна, 1; в магазині «Людмила», що знаходиться за адресою: с. Белино, вул. Привокзальна, 75/3; через оплату товарів/послуг через інтернет «GOOGLE *WG Group Ltd, g.co/helppay#», таким чином вчинивши крадіжку грошових коштів із вищевказаної банківської картки на загальну суму 3 451,39 грн, чим завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, достовірно усвідомлюючи, що на викраденій ним банківській картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , що належна ОСОБА_5 , знаходяться грошові кошти, вирішив здійснити їх легалізацію з метою надання вигляду правомірності володіння та користування останніми, при цьому за допомогою власного мобільного телефону увів дані вказаної платіжної картки до додатку «Google Гаманець», тим самим отримавши можливість здійснювати платіжні операції за допомогою мобільного пристрою без використання пластикової картки.

Так, ОСОБА_3 , діючи умисно, у період часу з 13:12 год. по 22:58 год. 12.11.2023, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи власний мобільний телефон, перейшов до застосунку онлайн гри «World of Tanks Blitz», де за допомогою додатку «Google Гаманець» здійснив 61 операцію з купівлі онлайн бонусів, у результаті чого з карткового рахунку № НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк», власником якого є ОСОБА_5 , перераховано грошові кошти у загальній сумі 3 138 грн 39 коп., тим самим реалізував свій злочинний умисел на здійснення фінансових операцій з майном, а саме грошовими коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, пов`язаного з легалізацією майна, одержаного злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, - набуття, володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень визнав та показав, що вчинив кримінальні правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. У вчиненому щиро розкаюється та жалкує, що так сталося, завіряє суд, що подібне більше не повториться, шкоду потерпілій відшкодував в повному обсязі. Просить суд його суворо не карати, врахувати що він має малолітню дитину, працевлаштований, зробив для себе належні висновки та призначити мінімальну міру покарання.

У судове засідання потерпіла ОСОБА_5 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не прибула, однак надала до суду заяву, в якій просить судовий розгляд кримінального провадження здійснювати за її відсутності, завдана їй шкода відшкодована в повному обсязі, претензій до обвинуваченого не має, просить суд суворо обвинуваченого не карати.

Відповідно до ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Суд, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечують проти проведення судового розгляду без потерпілої, вважає за можливе проведення судового розгляду без потерпілої.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого, є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за епізодом викрадення банківської картки, яка належить ОСОБА_5 , вчиненого 08.11.2023 - за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів; за епізодом крадіжки грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_5 , вчиненого 12.11.2023 - за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; за епізодом здійснення легалізації грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_5 , вчиненого 12.11.2023 - за ч. 1 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, має малолітню дитину, працевлаштований. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що обвинувачений в судовому засіданні визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував завдану ним шкоду та завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Обставинами, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд враховує позицію потерпілої, яка на суворому покаранні обвинуваченого не наполягає.

Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчиненене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі; за ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна, із звільненням від відбування остаточно призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього згідно ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При цьому суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, у вчиненому щиро кається та добровільно відшкодував завдані збитки, просить не позбавляти його волі та суворо не карати.

Суд вважає, що викладені обставини дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кримінального кодексу України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

Враховуючи положення ст. 77 Кримінального кодексу України суд не застосовує додаткове покарання у виді конфіскації майна за ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 55 Кримінального кодексу України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Покарання, передбачене у ст. 55 Кримінального кодексу України, полягає в позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Як вбачається з п. 17 Постанови Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 №7, відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК не потрібно.

Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений не обіймав посади та не займався діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочинів, вчинення злочинів не було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю, суд не призначає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Заходи забежпечення кримінального провадження та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 50, 65-67, 70, 75, 76 Кримінального кодексу України, статтями 100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

за ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку виконає покладені на нього обов`язки та не вчинить нового кримінального правопорушення.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази у кримінальному провадженні - DVD-диск із відеозаписом, DVD-диск із інформацією, наданою АТ КБ "ПриватБанк", які, відповідно до постанов слідчого від 14.02.2024, 20.02.2024 визнано речовими доказами та зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Суддя