Справа № 215/7041/24
УХВАЛА
18 червня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою від 29.04.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 27 червня 2025 року включно, із визначеним розміром застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.,у разі внесення якої на обвинуваченого покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
18.06.2025 прокурор подала письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів із визначеним розміром застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.Клопотання обґрунтоване тим, що строк перебування обвинуваченого під вартою закінчується, однак винести рішення у вказаному кримінальному провадженні до того часу не є можливим через ряд об`єктивних обставин. Крім того, на сьогодні мають місце ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що мали місце також під час обрання даного запобіжного заходу та продовженні строку його дії.
У судовому засіданні прокурор підтримала заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного, вказавши на те, що заявлені прокурором ризики існують на даний час і не зменшилися із часу обрання запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження. У зв`язку з чим просив суд застосувати до ОСОБА_4 нічний домашній арешт.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час розгляду клопотання прокурора встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на інших обвинувачених (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Наявність вищезазначених ризиків обґрунтовується наступним.
Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, санкція за які передбачає міру покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
При обґрунтуванні наявності цього ризику слід акцентувати увагу на позиції ЄСПЛ щодо ймовірності втечі підозрюваного та його переховування від правоохоронних органів.
У рішеннях ЄСПЛ (зокрема, у справах «Летельє проти Франції», «Томазі проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Мамедова проти Росії» та ін.) зазначено, що така ймовірність не може оцінюватися лише на основі покарання, яке загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини, які ж або можуть підтвердити ймовірність втечі або ж зробити її незначною. До таких обставин в цьому кримінальному провадженні необхідно віднести те, що ОСОБА_4 є раніше судимою особою, на момент вчинення вказаних злочинів ніде офіційно не працював, тобто легального джерела доходу не мав, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на інших обвинувачених існує у зв`язку із тим, що показання надані на стадії досудового розслідування судом не беруться до уваги при судовому розгляді провадження, а інші обвинувачені на цей час судом не допитані, тому є достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно вплинути на них з метою приховування чи перекручування фактичних даних щодо незаконної діяльності останнього.
Окрім цього, введення воєнного стану на території України може спонукати ОСОБА_4 до втечі до іншого міста, населеного пункту, щоб переховуватися від суду та вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, зважаючи на відсутність у нього офіційних джерел доходу.
При продовженні запобіжного заходу судом враховано також вік обвинуваченого, сімейний стан, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.
Суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави продовження строку до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані; ризики, які слугували підставою для продовження запобіжного заходу під час судового розгляду кримінального провадження на даний час не змінилися.
Судовий розгляд з об`єктивних причин неможливо закінчити до спливу терміну запобіжного заходу, а отже, виникає необхідність продовження строку вказаного запобіжного заходу оскільки судом було встановлено, що вищезазначені ризики існують. Жодних обставин, які б свідчили про зменшення вище перелічених ризиків та можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу не встановлено.
При цьому суд зауважує, що доводи прокурора про те, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (пункт 2 частини 1 статті 177 КПК України), є припущеннями, які не підтверджено жодними фактами.
З цих підстав, суд констатує відсутність вказаного ризику, оскільки судовий розгляд вже розпочато і органом досудового розслідування зібрано докази, які на думку сторони обвинувачення, підтверджують винуватість ОСОБА_4 ..
Таким чином, у судовому засіданні достеменно встановлено існування обґрунтованих підстав вважати, що обвинувачений під важкістю відповідальності, може переховуватися від органів суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на інших обвинувачених, а відтак прокурором доведена наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Обвинувачений відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України відноситься до осіб, до яких можливо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заявлена позиція сторони захисту про зміну обраного запобіжного заходу на більш м`який та застосування альтернативного запобіжного заходу ґрунтується на недоведеності існування на даний час ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, що спростовано судом.
На підставі вказаного, раніше обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, і строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає продовженню, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинуваченого на свободу.
Суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який на теперішній час не вбачається. Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.
Згідно із ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Ухвалою від 03.03.2025 розмір застави було зменшено до 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) у національній грошовій одиниці, тобто в межах від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 16 серпня 2025 року включно, з можливістю внести визначений розмір застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на рівні 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.
Попередньо визначені обов`язки у випадку внесення застави залишити без змін.
У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з-під варти та повідомити про це суд.
Роз`яснити, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.ч. 8, 9 ст.182 КПК України у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Суддя