ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/175/25 Номер провадження 11-кп/814/1222/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 11.03.2019 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років,

відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що у поведінці ОСОБА_7 спостерігались позитивні тенденції та останній мав заохочення, залучався до праці, однак поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не була стабільною та послідовною, про що свідчить його характеристики, згідно з якими адміністрацією установи було визнано недоцільним застосування пільги в порядку ст.ст. 100, 101 КВК України, ст.82 КК України та застосування умовно-дострокового звільнення. При цьому, засуджений не був працевлаштований протягом усього строку відбування покарання, відомостей про залучення його до робіт на безоплатній основі, матеріали особової справи також не містять. Окрім того, на момент судового розгляду засуджений має два не погашених і не знятих стягнення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою до засудженого ОСОБА_7 застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

На обґрунтування вимог посилається на те, що засуджений ОСОБА_7 відповідає критеріям чинного законодавства, відповідно до якого до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки відбув необхідну частину покарання.

Крім того вказує, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення, під час відбування покарання засуджений показав себе з позитивного боку, у вчиненому злочині щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі, згідно оцінки вчинення повторного кримінального правопорушення має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Також зазначає, що необхідно врахувати й те, що ОСОБА_7 має місце для проживання після звільнення, бажання та намір після звільнення чесно працювати та вести законослухняний спосіб життя.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник в його інтересах ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених та просили застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти доводів апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог вказаного закону та дійшов правильного висновку про те, що на даний час рішення про застосування умовно-дострокового звільнення відносно ОСОБА_7 є передчасним.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч. 2 ст. 81 КК України) та формальної (ч. 3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Судом встановлено наявність формальних підстав для звільнення ОСОБА_7 , що полягає у вимозі до засудженого відбути певну частину покарання.

Висновки суду першої інстанції про відсутність матеріальних підстав для звільнення ОСОБА_7 є правильними з огляду на таке.

Показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені у ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Аналізуючи наявні матеріали щодо ОСОБА_7 в цілому, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З характеристики від 13.01.2025 вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 26.11.2018.

Відповідно до ст. 123 КВК України частково реалізована програма диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної залежності», до реалізації програми засуджений ставиться задовільно, не завжди приймає участь у реалізації цієї програми. Заходи виховного характеру відвідує неохоче. До участі у реалізації програм відноситься посередньо.

На безоплатній основі, згідно ст. 118 КВК України, за власною ініціативою до додаткових неоплачуваних робіт не залучається з власних міркувань, участь в роботі по благоустрою установи не приймає, до праці та до виконання покладених обов`язків ставився неоднозначно.

В установі працевлаштований в бригаді по виготовленню МПП. До праці ставиться задовільно.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюються як середній.

Крім того, за час перебування в установі виконання покарань, засуджений ОСОБА_7 має 7 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці (30.09.2019, 23.01.2020, 10.07.2020, 15.11.2021, 15.02.2022, 17.05.2022, 15.08.2022), а також 14 стягнень (21.02.2020, 05.04.2021, 07.11.2022, 21.11.2022, 14.12.2022, 19.12.2022, 23.01.2023, 04.08.2023, 18.08.2023, 23.08.2023, 13.10.2023, 08.01.2024, 18.09.2024, 27.09.2024), що не може свідчити про стабільність поведінки ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання.

За наведених відомостей про засудженого ОСОБА_7 , неможливо стверджувати що останній довів своє виправлення, оскільки до роботи ОСОБА_7 ставиться задовільно, майже увесь строк відбування покарання допускає порушення режиму утримання, не виконує належним чином програму диференційованого виховного впливу, а заходи виховного характеру відвідує неохоче, а тому він, усупереч доводам апеляційної скарги, не відповідає критеріям, необхідним для прийняття позитивного рішення на підставі ст. 81 КК України.

Щодо наявності в ОСОБА_7 бажання після звільнення чесно працювати та вести законослухняний спосіб життя, тобто ресоціалізуватися у суспільстві, то такі наміри повинні знаходити своє підтвердження в діях засудженого, які б давали підстави вважати, що останній дійсно не тільки став на шлях виправлення, але своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що він заслуговує на довіру та може бути звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

В даному випадку, такі дані про засудженого відсутні, а отже рішення суду першої інстанції є законним та вмотивованим, у зв`язку із чим апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4