Справа №766/9843/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року місто Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0001141 від 08.06.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комуна Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, такого, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , останнє відоме за матеріалами справи місце фактичного мешкання за адресою АДРЕСА_2 , неодруженого, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Херсона, громадянки України, такої, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , наразі відоме за матеріалами справи місце фактичного мешкання за адресою АДРЕСА_4 , незаміжньої, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштованої, раніше не судимої, зі слів має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , також має на утриманні новонароджену дитину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ,

обвинувачених: ОСОБА_4 ; ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0001141 від 08.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, яке надійшло до суду 02.11.2023 року.

У судовому засіданні, з огляду на закінчення строків тримання обвинуваченого під вартою, та те, що судове слідство наразі триває, прокурором заявлене клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, в обґрунтування якого прокурор вказав на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5, ст.177 КПК України, які були підставою для обрання стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в суді підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити із викладених у клопотанні підстав.

Захисник ОСОБА_9 , позицію якого повністю підтримала в суді ОСОБА_4 , просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 , позицію якого в суді повністю підтримав його підзахисний ОСОБА_3 , щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, вказуючи про те, що заявлені прокурором ризики не доведено, основні докази по справі досліджено. Вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши позицію сторін, дослідивши клопотання та наявні в розпорядженні суду на час розгляду клопотань докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України (право кожної людини на свободу та особисту недоторканність) та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, зазначає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України та міжнародними правовими актами (Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству та, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Пунктом 9 рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 №1/0/2-22 визначено, що при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру). Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд розглядає клопотання прокурора поруч із клопотаннями сторони захисту в контексті наявності чи відсутності нових обставин, які могли би змінити підстави застосованого до підсудних запобіжного заходу порівняно з обставинами, які існували на час обрання відповідного запобіжного заходу та його продовження.

При вирішенні питання суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обвинуваченням яке їм пред`явлено, а саме те, що вони обвинувачуються у вчиненні ряду умисних тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років із конфіскацією майна.

Також суд враховує вік та стан здоров`я обвинувачених, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню їх під вартою; те, що вони до затримання не мали постійного місця роботи що в свою чергу, на даній стадії кримінального провадження, може свідчити про те, що вони можуть переховуватись від суду та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, зокрема умисні пов`язані із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Зазначені обставини свідчать про продовження існування ризиків можливого переховування обвинувачених від суду та продовження ними злочинної діяльності, що доведено прокурором.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин стосовно ОСОБА_3 який офіційно не працевлаштований, який обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів пов`язаних із незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин, за вчинення яких можливе покарання до 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні дають достатні підстави вважати, що заявлені та встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не зменшились до такого ступеню, який би вказував на їх зникнення та, відповідно, продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів наразі не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_3 та запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, задовольнивши з цього приводу клопотання прокурора.

З огляду на викладені вище висновки суду щодо необхідності продовження, за клопотанням прокурора, строку запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених, підстав для зміни запобіжних заходів на більш м`які, про що заявляла в суді сторона захисту, суд наразі не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.06.2025 року включно що не більше ніж 60 днів з моменту прийняття рішення.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 припиняє свою дію 29.06.2025 року.

Ухвала суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору та направити у ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" (для виконання та вручення обвинуваченому).

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів а особою, що перебуває під вартою, у той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

СуддяОСОБА_1