ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 кримінальне провадження №0000895 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 червня 2025 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та встановлені відповідні обов`язки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено у виді домашнього арешту.

Вирішена доля речових доказів.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.03.2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 9725 грн. 85 коп.

Провадження№11-кп/822/255/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 із проханням скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, що виразилось в безпідставному не призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Районний суд, не призначивши додаткове покарання, посилався на те, що ОСОБА_6 раніше не притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а потерпіла ОСОБА_10 переходила проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу.

Вважає, що вказані підстави не є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення додаткового покарання.

На думку апелянта, суд фактично не врахував, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке є тяжким злочином, внаслідок якого стали непоправні наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертає увагу, що наслідок у виді смерті не має зворотного характеру, оскільки шкода,яка заподіяна потерпілій особі, не може бути усунена, що унеможливлює її відшкодування або компенсацію потерпілому чимось іншим. За таких умов призначення саме додаткового покарання є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, а отже досягнення мети покарання, визначеної ч. 2 ст. 50 КК України.

Судом в повній мірі не враховано те, що ОСОБА_6 офіційно не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб, а його показання щодо необхідності керування транспортним засобом у зв`язку з характером роботи необхідно оцінювати як спосіб захисту задля уникнення додаткового покарання.

Просив ухвалити новий вирок,яким призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та встановити відповідні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав для скасування вироку, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Районним та апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 14 березня 2025 року, приблизно о 09 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan» моделі «LEAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи виїзд зі сторони кільця 26-го автобуса на вулицю Сергія Скальда в м. Чернівці, Чернівецького району, Чернівецької області, не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, не переконавшись у безпечності зміни напрямку руху і не створенні таким маневром перешкод або небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, проявивши самовпевненість у своїх діях, та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 14 квітня 2025 року за № 452, спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку, який розвинувся як ускладнення відкритого зламу кісток склепіння та основи черепа із забоєм речовини головного мозку.

Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року та ведених в дію з 01 січня 2002 року, які вимагають від водія:

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб неповинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При цьому, порушення ОСОБА_6 п.10.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Такими діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій та обгрунтованості застосування судом вимог ст.75 КК України прокурором не оспорюється, а тому колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить у вироку доводів на підтвердження таких висновків.

Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судова колегія враховує,що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами згідно санкції ч.2 ст.286 КК України не є обов`язковим.

Разом із тим,відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року»Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати наслідки, що настали, характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку рішення про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами-повинне бути належним чином вмотивоване.

Таких вимог районний суд дотримався не в повній мірі та призначив покарання ОСОБА_6 , яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідкам.

Так, обгрунтовуючи недоцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами,суд вказав,що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння,має водійське посвідчення,не притягувався до адміністративної відповідальності,потерпіла переходила дорогу поза межами пішоходного переходу,а право керування потрібне обвинуваченому за характером роботи.

Відповідно до положень ст.ст.3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, і ніхто не може бути свавільно життя позбавлений.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод(ст.2) встановлено, що право кожного громадянина на життя охороняється законом.

Судова колегія вважає,що суд формально зазначив,однак не повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину,який, хоча і скоєний з необережності,однак є тяжким, із безальтернативним основним покаранням у виді позбавлення волі.

Наслідки вчинення кримінального правопорушення є непоправними-смерть потерпілої.

Не може бути аргументом для не призначення додаткового покарання посилання суду на те,що потерпіла переходила дорогу поза межами пішоходного переходу,оскільки це не перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП.

Натомість,вироком суду встановлено,що саме обвинувачений,не переконавшись у безпечності маневру зміни напрямку руху,проявив неуважність і самовпевненість у своїх діях та допустив наїзд на пішохода.

Те,що ОСОБА_6 не перебував у стані алкогольного сп`яніння,вплинуло на кваліфікацію його дій за менш тяжким,за санкцією,законом про кримінальну відповідальність та надало йому преференцію у виді можливості застосування ст.75 КК України при призначенні покарання.

Заява потерпілої-доньки загиблої ОСОБА_10 щодо призначення покарання, у сукупності з іншими обставинами давали суду підстави звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням,однак не є достатніми,щоб не позбавляти обвинуваченого права керування авто.

Врахування судом того,що право керування потрібне обвинуваченому у зв`язку із роботою,не грунтується на матеріалах справи,оскільки будь-яких доказів щодо працевлаштування ОСОБА_6 у справі немає.

Отже,судова колегія вважає,що покарання без призначення додаткового його виду- позбавлення права керування транспортними засобами- не сприятиме досягненню мети покарання, що визначена ст.50 КК України та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,оскільки суд не застосував закон,який підлягав застосуванню.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, непоправність наслідків,що настали,суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами,а вимоги ст.75 КК України застосувати лише до основного покарання згідно закону.

Відтак,апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий відповідно до ст.ст.407,409,413,414,420 КПК України,яким призначити ОСОБА_6 покарання з позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання відповідатиме меті покарання, що визначена ст.50 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,414,418,420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2(двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя доповідач: Судді:

_______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3