ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/23/25
провадження № 1-кп/753/1221/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

провівши підготовче судове засідання в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001052 від 13.05.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дамаск

Сирійської Арабської Республіки, громадянина України, який

зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 3 ст. 332; ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 368-3 КК України,

встановив:

Історія судового провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 03 січня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001052 від 13.05.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 3 ст. 332; ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 368-3 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 січня 2025 року, відповідно до положень ч. 3 ст. 35 КПК України, для розгляду цього кримінального провадження було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 03 січня 2025 року суддею справу призначено до підготовчого судового засідання, яке неодноразово відкладалось за клопотанням сторін.

Від потерпілого ОСОБА_6 попередньо через канцелярію суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду без його участі.

Під час підготовчого судового захисником ОСОБА_4 подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

У підготовчому судовому засіданні 23 червня 2025 року суд перейшов до вирішення заявлених вимог сторони захисту.

Доводи клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта

Так, захисник ОСОБА_4 , з думкою якого погодився обвинувачений ОСОБА_5 , у клопотанні зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, досі не вручений ОСОБА_5 у жоден із передбачених законом способів. Обґрунтовуючи позицію, захист посилається на дані «Укрпошти» про надсилання на адресу ОСОБА_5 рекомендованого листа, проте, за трекінгом цього відправлення, станом на 19.01.2025 поштове відправлення залишалося у логістичному центрі і фактично ОСОБА_5 не отримано. Відтак, обвинувачення вважається неналежно пред`явленим, а особа такою, що не набула процесуального статусу обвинуваченого.

Захисник наголошує, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню, якщо особі не було вручено обвинувальний акт у спосіб, передбачений ст. 291 КПК України. На думку захисту, прокурором не було дотримано процедури повідомлення про змінену підозру та не забезпечено вручення обвинувального акта відповідно до норм КПК України. У зв`язку з цим, суду подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору для усунення вказаних порушень.

Окремо захист акцентує, що недотримання порядку повідомлення особи про обвинувачення порушує не лише національні процесуальні норми, але й гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи заперечень прокурора на заявлене клопотання

Прокурор ОСОБА_3 категорично заперечував проти твердженнь сторони захисту та подав письмові заперечення в яких вказав, що ОСОБА_5 свідомо ухилявся від виконання процесуальних обов`язків, не з`являвся за викликами слідчого для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування 23-27 грудня 2024 року, попри вручення повісток та повідомлення в месенджерах. Також обвинувачений не реагував на телефонні дзвінки, відомості про які зафіксовані у матеріалах справи. Попри неодноразові спроби вручення обвинувального акта (поштово, особисто, через адвокатів, через месенджери) не з`являвся, або відмовлявся від ознайомлення.

Представник сторони обвинувачення вказав, що він як прокурор та слідчий здійснили весь комплекс заходів для належного вручення, обвинувальний акт було надіслано ОСОБА_5 рекомендованими листами на відомі адреси. Поміж цього, скан-копії акта та реєстру досудового розслідування надсилалися його захисникам та йому особисто на електронну пошту і через месенджери. Також здійснювались особисті виїзди для вручення повісток і вручення клопотань про продовження запобіжного заходу. Прокурор зауважив, що трек-номери «Укрпошти» підтверджують, що листи ОСОБА_7 і його адвокатами не отримувались без поважних причин.

Прокурор вказує на зловживання процесуальними правами стороною захисту, а подання клопотання про повернення обвинувального акта вважається спрямованим на затягування розгляду справи. Як вважає прокурор, дії ОСОБА_5 й адвокатів порушують вимоги ст.ст. 42, 135, 136 КПК України (обов`язки з`являтися за викликом, не перешкоджати досудовому слідству).

У підсумку прокурор вважав, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, адже всі обов`язкові реквізити (ст. 291 КПК) в наявності, разом із актом надано реєстр матеріалів, що підтверджується супровідним листом та додатками. Прокурором підкеслювалось, що недобросовісна поведінка сторони захисту не може бути підставою для повернення обвинувального акта.

Узагальнені позиції сторін

Захисник вважав, що з урахуванням не врученення обвинувавального акта ОСОБА_5 у спосіб, передбачений КПК України, це унеможливлює належну реалізацію права на захист і є підставою для його повернення.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що вжив усіх можливих заходів для вручення обвинувального акта, однак обвинувачений фактично ухилявся від його отримання. З урахуванням цього, прокурор вважає доводи сторони захисту необґрунтованими.

Мотиви суду щодо заявленого клопотання

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, визначено частиною 2 ст. 291 КПК України, до яких належать: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 3 ст. 291 КПК України).

Крім цього, частина 4 ст. 291 КПК України регулює, що до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Враховуючи, що пункт 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а не обов`язок суду, то підставою для повернення не може слугувати будь-яка невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203км17).

Перевіривши обвинувальний акт вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення дотрималася вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001052 від 13.05.2024 щодо ОСОБА_5 склав 30 грудня 2024 року слідчий слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління національної поліції у міста Києві ОСОБА_8 . Цього ж дня обвинувальний акт затвердив прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 . Ці особи зазначені в обвинувальному акті як такі, що були включені, відповідно, до слідчої групи, яка здійснювала досудове розслідування, та до групи прокурорів у кримінальному провадженні. Обвинувальний акт підписаний і слідчим, і прокурором, також підпис прокурора скріплений печаткою Подільської окружної прокуратури міста Києва.

Отже, вимоги частин 1, 3 ст. 291 КПК України про те, що обвинувальний акт складає, зокрема, слідчий та затверджує прокурор, та вони ж і підписують обвинувальний акт, дотримані.

Також у обвинувальному акті наведені всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості, які були відомі стороні обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та зазначені відомості про потерпілого.

У обвинувальному акті окремими пунктами викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення і частини статей КК України та формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_5 . Зазначені пункти обвинувального акта містять відомості, які достатньо чітко і однозначно висвітлюють позицію сторони обвинувачення щодо усіх обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а також про конкретну кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

До обвинувального акта додані реєстр матеріалів досудового розслідування та супровідні документи, що підтверджують факт направлення копій обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри на останні відомі адреси ОСОБА_5 та двом його тодішнім захисникам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Згідно з доданими поштовими квитанціями та описами вкладення, вказані матеріали були направлені рекомендованими листами 30.12.2024 через АТ «Укрпошта» із зазначенням повного складу вкладення та ідентифікаційними трек-номерами.

З огляду на вказані норми КПК України та встановлені обставини, на переконання суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за внесеному до ЄРДР № 0001052 від 13.05.2024 за своєю формою та змістом відповідає закріпленим у статті 291 КПК України вимогам.

Далі суд переходить до аналізу наведених у клопотанні захисника аргументів.

Серед основного порушення захисник зазначав, що стороною обвинувачення не виконано вимоги ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не був вручений обвинуваченому ОСОБА_5 .

Проте, суд вважає таке доводи сторони захисту безпідставними.

Так, положеннями статті 291 КПК України передбачений обов`язок прокурора надати до суду, як додаток до обвинувального акта, розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_5 протягом тривалого часу (грудень 2024) ухилявся від виконання обов`язків, передбачених ст. 42, 135 КПК України, а саме не з`являвся за викликами слідчого для ознайомлення з матеріалами, не відповідав на дзвінки, а поштові відправлення не отримував попри їх фактичну доставку.

При цьому суд встановив, що впродовж грудня 2024 року прокурором неодноразово надсилались ОСОБА_5 повістки для здійснення низки процесуальних дій, зокрема ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вручення обвинувального акта. Проте обвинувачений до органу досудового розслідування не з`являвся, жодних об`єктивних причин не повідомляв, а зв`язок із ним систематично ігнорувався. У зв`язку з цим прокурор був змушений звернутися до слідчого судді з клопотанням про звернення суми застави, внесеної за обвинуваченого, у дохід держави та про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою. Однак навіть на судове засідання з розгляду цього клопотання ОСОБА_5 не з`являвся, що свідчить про стійке ухилення не лише від слідства, а й від контролю слідчого судді.

Суд встановив, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів неодноразово надсилалися ОСОБА_5 і його тодішнім захисникам, які були залучені під час досудового розслідування ( ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ) як засобами поштового зв`язку, так і через електронну пошту та месенджери, що було оголошено та продемонстровано прокурором під час підготовчого судового засідання.

Водночас попри такі обставини, наразі сторона захисту наполягає на порушенні ст. 293 КПК України, посилаючись на відсутність особистої розписки обвинуваченого про вручення.

Як вважає суд, в цьому випадку прокурор вжив усіх можливих заходів для повідомлення обвинуваченого та захисників про завершення досудового розслідування і зміст обвинувачення. Те, що обвинувачений свідомо ухилявся від виконання обов`язку щодо отримання процесуальних документів, не може тягнути за собою негативні процесуальні наслідки для сторони обвинувачення.

Що ще важливіше, обвинувачений та його захисник жодного разу не заявляли про те, що обвинувальний акт надсилався на неправильну адресу, не на той номер телефону чи за іншими неправильними реквізитами, що могло б свідчити про об`єктивну неможливість ознайомлення зі змістом обвинувачення.

Таких заперечень у судовому засіданні не висловлювалося.

Верховний Суд у рішенні за № 183/1682/22 від 18 червня 2024 року наголосив, що у разі вчинення стороною захисту дій, які ускладнюють вручення копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування до моменту звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом до суду, сторона обвинувачення може здійснити таке вручення вказаних документів обвинуваченим та їхнім захисникам у підготовчому судовому засіданні. У такому разі стороні захисту повинен бути наданий час для належної підготовки для відстоювання своєї правової позиції у суді.

При цьому суд звертає увагу, що для забезпечення прав сторони захисту на ознайомлення з матеріалами обвинувачення, у ході підготовчого провадження було оголошено перерву з цією метою. Зокрема, під час підготовчого судового засідання 22 квітня 2025 року прокурор, реагуючи на заперечення сторони захисту, приніс до зали суду два примірники обвинувального акта окремо для обвинуваченого та його захисника.

Однак після завершення засідання вказані документи залишились у залі судового засідання, жоден з адресатів їх не забрав, про що секретарем судового засідання складено відповідний акт. Вказане свідчить про фактичну відмову сторони захисту навіть від отримання процесуальних документів, наданих у межах судового провадження.

Посилання сторони захисту на практику ЄСПЛ не може бути прийняте судом як підстава для повернення обвинувального акта, оскільки відповідні рішення стосуються забезпечення права особи на своєчасне повідомлення про обвинувачення. Натомість у цьому провадженні обвинувачений ОСОБА_5 мав реальну можливість отримати обвинувальний акт, однак свідомо не скористався нею.

Так, суд враховує, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні надійшов до Дарницького районного суду м. Києва ще 03 січня 2025 року, а завершення підготовчої стадії судового провадження відбулося 23 червня 2025 року. Таким чином, з моменту надходження обвинувального акта до суду минуло майже шість місяців, упродовж яких сторона захисту мала більш ніж достатньо часу для ознайомлення зі змістом обвинувачення.

З огляду на таку тривалість строку та пасивну поведінку самого обвинуваченого, суд вважає, що захист не може посилатися на порушення права на ознайомлення чи підготовку, оскільки подібне зволікання було викликане виключно з вини сторони захисту.

Окремо суд звертає увагу, що питання належності вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри не входить до предмета перевірки в межах підготовчого судового засідання.

Відповідно до положень КПК України, у підготовчому провадженні суд вирішує лише процесуальні питання, що перешкоджають початку судового розгляду.

У той самий час, достовірність та правомірність зміни підозри, дотримання відповідних вимог ст. 278-279 КПК України при її направленні, а також її зв`язок із фактичними обставинами кримінальних правопорушень будуть предметом оцінки суду під час розгляду справи по суті, а остаточна оцінка цим доводам буде надана у мотивувальній частині вироку за підсумками судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, істотних порушень вимог КПК України при його складанні, які б перешкоджали призначенню цього обвинувального акта до судового розгляду судом не встановлено, тому підстави для його повернення прокурору відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Дарницькому районному суду м. Києва. Підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 3 ст. 332; ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 368-3 КК України.

Судове засідання у цьому кримінальному провадженні з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито.

У судове засідання необхідно викликати прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва, потерпілого, обвинуваченого та його захисника.

Щодо скасування арешту на майно

До суду надійшло клопотання представника Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» про скасування арешту та повернення майна, вилученого під час обшуку 23.09.2024 у приміщенні зазначеного навчального закладу. Серед іншого, представник просить повернути мобільний телефон, системний блок, бланки та документи з печаткою університету, які, на його думку, не мають відношення до кримінального провадження № 0001052 від 13.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Під час судового засідання прокурор заперечив проти задоволення клопотання та зазначив, що має намір використати вилучене під час обшуку майно як речові докази у цьому провадженні. З огляду на вказане, прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Сторона захисту покладалась на розсуд суду при вирішенні заявленого клопотання.

Суд, перевіривши доводи клопотання, дійшов до таких висновків.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про скасування арешту майна суд повинен перевірити наступні обставини: по-перше, чи звернувся із клопотанням про скасування арешту майна належний суб`єкт; по-друге, чи наявні підстави, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість скасування арешту майна - відсутність подальшої потреби в арешті або накладення арешту необґрунтовано.

Суд наголошує, що наразі у провадженні суду перебуває обвинувальний акт у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання. Дослідження доказів ще не здійснювалося, а вилучені під час обшуку предмети визнанні речовими доказами.

У свою чергу прокурор під час оголошення своїх заперечень зазначив, що має намір використати вилучене під час обшуку майно як речові докази у цьому провадженні, водночас скасування арешту майна потягне за собою ризики знищення та унеможливлення їх дослідження судом, що суперечить завданням кримінального провадження.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування арешту майна на вилучене майна, а тому у задоволенні клопотання представника слід відмовити.

Керуючись статтями 174, 291, 314-316 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта, відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001052 від 13.05.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 3 ст. 332; ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 368-3 КК України, на 11 годину 30 хвилин 26 червня 2025 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Для участі у судовому засіданні викликати сторони кримінального провадження: прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва, потерпілого, обвинуваченого та його захисника.

У задоволенні клопотання представника ПВНЗ «Київський медичний університет» ОСОБА_12 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1