КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/341/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 398/4293/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст.309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.07.2025, якою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, безробітного, без утриманців, мешкав до затримання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 01.03.2002 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; 17.12.2003 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 10 місяців 11 днів,

- 04.06.2004 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; звільнений 23.02.2007 по відбуттю строку покарання,

- 04.03.2009 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 390 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки,

- 17.11.2014 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на строк п`ять років; звільнений 14.06.2016 року за ч. 5 ст. 72 по відбуттю строку покарання,

- 30.06.2017 року вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк три місяці,

- 06.05.2020 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 до 3 років до покарання у виді позбавлення волі на строк шість місяців; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки,

- 07.03.2023 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років чотири місяці; на підставі ст. 72 КК України на час апеляційного розгляду звільнений та вважається таким, що повністю відбув строк,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 09.07.2025 року до 06.09.2025 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділенням Олександрійського РВП ГУНП України в Кіровоградській області розслідується кримінальне провадження, внесене 09.07.2025 до ЄРДР за №0001139, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Органом досудового розслідування наразі встановлено такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 , 09.07.2025 приблизно о 15 годині 20 хвилин, у період дії на території України воєнного стану, перебував навпроти будинку №41 по вулиці Козацька, місто Олександрія Кіровоградської області, підійшов до ОСОБА_9 , в ході розмови попросив цигарку, після чого потерпіла дістала гаманець рожевого кольору разом із грошовими коштами в сумі 260 гривень.

Реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите заволодіння чужого майна, а саме викрадення гаманця з грошовими коштами, ОСОБА_8 , шляхом ривка, вирвав гаманець з рук потерпілої ОСОБА_9 .

Після вчиненого ОСОБА_8 з викраденим майном зник з місця події, своїми умисними протиправними діями заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 260 гривень.

Отже, у межах даного кримінального провадження 10.07.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_8 .

Старший слідчий Олександрійського РВП ГУНП у Кіровоградській області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Ухвалою слідчого судді постановлено задовольнити клопотання слідчого, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення застави.

Слідчий суддя мотивував своє рішення наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахував тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Також, судом першої інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість переховування підозрюваного від досудового розслідування та суду, чинити незаконний вплив на учасників кримінального провадження, вчинити новий злочин.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні його клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування вимог посилається на те, що підозра, вручена ОСОБА_8 є необґрунтованою, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, заявлені слідчим, - не підтвердженими доказово.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 (факти або інформація, які можуть переконати у тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення) підтверджується: рапортом про отримання 09.07.2025 року від ОСОБА_9 повідомлення про викрадення гаманця; протоколом огляду місця події від 09.07.2025 року; протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 09.07.2025 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 09.07.2025 року та протоколом додаткового допиту від 10.07.2025 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеним за участі потерпілої від 09.07.2025 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 від 09.07.2025 року.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, корисливих і карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років; злочин інкримінований вчиненням проти власності.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_8 неодружений, без утриманців, будучи працездатною особою, не навчається, безробітний, суспільно-корисною працею не займається, сталого джерела доходу для існування не має.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи залежним від вживання опіоїдів, з 2007 року не тільки не має постійного джерела доходу до існування, місця роботи, а й місця проживання.

Отже, підозрюваний, фактично, не має міцних соціальних зв`язків.

Слід зауважити, ОСОБА_8 багаторазово судимий, виключно за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, серед яких тяжкі, також і з насильницьким складом.

Крім того, на теперішній час стосовно ОСОБА_8 місцевим судом розглядається й інше кримінальне провадження № 0001883 від 22.07.2022, де ОСОБА_8 є обвинуваченим за ч. 3 ст. 307 КК України.

Також, органом досудового розслідування провадиться розслідування ще декількох кримінальних проваджень, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, де встановлено причетність ОСОБА_8 до вчинення цих кримінальних правопорушень (кримінальні провадження №0001145 від 10.07.2025, №0001030 від 13.06.2025, №0001132 від 08.07.2025, №0001029 від 13.06.2025, №0001061 від 24.06.2025).

Вказане може свідчити про небажання соціалізації підозрюваного ОСОБА_8 , дотримання самокерованої й законослухняної поведінки, загальноприйнятих правил поведінки у суспільстві, відсутність поваги до встановлених законом прав, в тому числі права власності, права на законне володіння майном.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину та усвідомлюючи міру покарання, що може йому загрожувати, будучи особою без міцних соціальних зв`язків, об`єктивно може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (в тому числі на тимчасово окупованих та непідконтрольних територіях держави).

Враховуючи інкримінування вчинення ОСОБА_8 умисного злочину, із корисливою метою, безробіття підозрюваного, відсутність сталого джерела доходу у підозрюваного, наркотичну залежність, кримінальну історію його минулого, можливо стверджувати про реальний ризик вчинення підозрюваним інших, в тому числі аналогічних, кримінальних правопорушень проти власності, а також кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин.

Також, беручи до уваги наведене, є підстави стверджувати, що підозрюваний, у разі застосовування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зможе незаконно впливати на свідків та потерпілу, які ще не допитані безпосередньо судом.

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, застосувавши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, на думку колегії суддів, обраний стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання підозрюваного під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу необґрунтованості підозри та неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про законність постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.07.2025 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 09.07.2025 року до 06.09.2025 року включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4