ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/857/25 Справа № 210/2017/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року про продовження застосування у рамках кримінального провадження № 0000108 від 27.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, до підозрюваного

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, маючого на утриманні малолітню дитину 2020 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 05 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_6 , поданого в кримінальному провадженні, внесеному 27.01.2024 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000108, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 05 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08.04.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 або визначити розмір застави у мінімально визначеному законом розмірі для особи підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у клопотанні про продавження запобіжного заходу прокурором не наведено фактів, які б свідчили про те, що ризики, які стали б підставою для продовження підозрюваному запобіжного заходу продовжують існувати. Крім того, доводи за та проти звільнення особи з-під варти, не можна розглядати абстрактно, вони мають підтверджуватися фактичними доказами.

Вважає, що посилання у клопотанні прокурора на обставини, що перешкоджали завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження тримання під вартою такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони є аналогічними тим, що були 2 місяці тому при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Звертає увагу, що ОСОБА_8 працює на ДПП КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ з 2017 року, тобто, більше 7 років не змінював місце роботи, а постійний візуальний контроль під час відбування домашнього арешту за особами, до яких застосовано такий запобіжний захід це обов`язок правоохоронних органів, небажанням здійснення якого, не можна обґрунтовувати продовження тримання особи під вартою.

Також, з метою застосування запобіжного у вигляді домашнього арешту суду першої інстанції було надано копію договору купівлі-продажу від 01.08.2019 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить дружині підозрюваного - ОСОБА_11 , та згоду ОСОБА_11 щодо відбуття ОСОБА_8 домашнього арешту у квартирі, яка належить їй на праві власності, у разі обрання такого запобіжного заходу судом.

Вважає, що в даному провадженню ОСОБА_8 може бути визначено розмір застави, оскільки невизначення розміру застави є правом, а не обов`язком суду, однак суд не визначив розмір застави, хоча застава у мінімально визначеному розмірі для особи підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, достатньою мірою гарантувала би виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків під час досудового розслідування.

Позиції сторін в суді :

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу захисника задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , ухвалу слідого судді суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст.255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України за обставин, викладених в повідомленні про підозру, стороною захисту не оскаржуються, та є обґрунтованими і такими, що підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, яким слідчий суддя надав належну та повну оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Безпідставними є доводи сторони захисту щодо відсутності наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони були встановлені слідчим суддею в оскаржуваному рішенні, в якому надав належне та повне обґрунтування їх існування, що підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого.

Так, слідчий суддя обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, а санкція відповідних частин статті відносить інкримінований злочин до особливо тяжких злочинів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а стороною обвинувачення доведено, що з врахуванням викладеного існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі оцінюється у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності. Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя обґрунтовано вважав такі дії цілком вірогідними. Даний ризик підтверджується суворістю можливого покарання, мінімальна межа якого становить сім років (ч. 1 ст. 255 КК України) та дев`ять років (ч. 3 ст. 307 КК України), у сукупності з тим, що хоча ОСОБА_8 має соціальні зв`язки та постійне місце проживання, проте може змінити місце мешкання та покинути межі міста Кривого Рогу і Дніпропетровської області, що свідчить про можливе виникнення у підозрюваної особи бажання переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також достатньо обґрунтованим є ризик незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України) у цьому ж кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що в складі злочинної організації, яка мала свою ієрархію, фактично виконував роль керівника злочинної організації та організовував розподіл обов`язків щодо збуту наркотичних засобів між "збувальниками", контролював надходження коштів, тощо. Отже, не виключається, що ОСОБА_8 , враховуючи відведену роль у злочинній діяльності, користувався авторитетом серед осіб, які на регулярній основі купували психотропні речовини. Достовірно знаючи анкетні дані, а також місце мешкання свідків, які надали викривальні показання відносно ОСОБА_8 , він зможе прямо або опосередковано із використанням інших осіб здійснювати моральний або фізичний вплив на свідків з метою зміни останніми показань та недопущення викриття ОСОБА_8 у вчиненні злочинів.

Окрім того, ОСОБА_8 , розуміючи, що частина підозрюваних у цьому ж провадженні виявила намір співпрацювати зі слідством, зможе здійснювати незаконний вплив на інших підозрюваних, які є членами злочинної організації, з метою узгодження з останнім показань та введення в оману сторону обвинувачення та суд щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) слідчий суддя обґрунтовано зазначає, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом психотропних речовин конспіративним шляхом, ретельно маскуючи свою незаконну діяльність, може продовжити незаконну діяльність з метою отримання грошових коштів на існування, що підтверджується дослідженим протоколом про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій.

Через недоведеність стороною обвинувачення під час розгляду клопотання слідчим суддею обґрунтовано не враховано ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Судом надано обґрунтований висновок щодо неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. Так, до підозрюваного не може бути обрано домашній арешт, так як ОСОБА_8 тривалий час скоював особливо тяжкі злочині у складі злочинної організації, знаходячись під домашнім арештом може продовжити свою злочинну діяльність, в зв`язку з чим підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.

Особиста порука не може бути застосована до підозрюваного у зв`язку із відсутності письмових зобов`язань осіб, які заслуговують на довіру суду.

Особисте зобов`язання не може бути застосоване у зв`язку із тим, що перебування підозрюваного на волі не сприятиме виконанню покладених на неї процесуальних обов`язків.

Отже, слідчий суддя, з урахуванням вищенаведеного обґрунтовано дійшла висновку, що наявність встановлених під час судового засідання ризиків свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і руху кримінального провадження.

Отже доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтування наявності ризів як в клопотанні слідчого, так і в оскарженій ухвалі слідчого судді є необґрунтованими та спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, яким слідчий суддя дав належну та повну оцінку.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді про те, що застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного неможливо, оскільки вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану, обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованності не визначення слідчей суддею застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне:

За приписами ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Слідчим суддею, виходячи з дискреційних повноважень, передбачених ст. 183 КПК, не застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з наведенням в оскарженій ухвалі відповідних мотивів. Обґрунтованих доводів на спростування вказаних мотивів слідчого судді захисник в своїй апеляційній скарзі не зазначив.

Безпідставними є твердження захисника в апеляційній скарзі щодо неврахування слідчим суддею відомостей щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки саме ці обставини стали підставою для застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте підозра ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкриміновані злочини, які не зменшилися, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі підозрюваного, не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, належна процесуальна поведінка підозрюваного та відсутність спроб реалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Підстав, які б виключали можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою, суду не надано.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги факти того, що підозрюваний більше 7 років не змінював місце роботи, має постійне місце проживання, адже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підґрунтям для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу ОСОБА_8 . Крім того, вказані обставини не стали запобіжником вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_8 .

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, застосований слідчим суддею запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_8 відповідає вимогам статей 177, 178, 194 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 05 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави, у рамках кримінального провадження №0000108 від 27.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4