Єдиний унікальний номер 317/6266/24
Провадження № 1-кп/317/236/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000535 від 06.09.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, має середню освіту, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, військовослужбовець, старший солдат військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 117 від 20.04.2024 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 2 протитанкового відділення 1 протитанкового взводу роти протитанкових ракетних комплексів, ВОС-111533Д військової частини НОМЕР_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог постанови КМУ № 576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», наказу МВС України № 622 від 21.08.1998 «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення тa використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», на початку вересня 2024 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу м. Константинівка Краматорського району Донецької області, більш точного місця в ході досудового розслідування не встановлено, приймаючи участь у відсічі збройної агресії російської федерації на території України, знайшов на землі бойову ручну наступальну осколкову гранату М 67, після чого шляхом підняття з землі умисно придбав бойові припаси, які помістив у власну дорожню сумку.

Після цього, 06.09.2024, в денний час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на незаконне носіння та зберігання бойових припасів, переніс зазначену власну дорожню сумку до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , до лісосмуги поблизу АДРЕСА_1 , з вмістом вказаної бойової ручної наступальної осколкової гранати М 67, тим самим почав умисно зберігати її без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, в той же день, о 12 год. 53 хв., ОСОБА_4 було зупинено працівниками поліції, коли останній рухався на маршрутному таксі на проїзній частині автодороги поблизу с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, та в період часу з 13 год. 49 хв. до 14 год. 00 хв., в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено бойову ручну наступальну осколкову гранату М 67, що відноситься до бойових припасів, яку ОСОБА_4 умисно придбав, переносив та зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

Згідно з висновком експерта № CE-19/108-24/17475-BTX від 16.09.2024 наданий на дослідження предмет сферичної форми є бойовою ручною наступальною осколковою гранатою М67 промислового виготовлення, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, відноситься до бойових припасів та містить заряд бризантної вибухової речовини - Composition В (суміш тротилу та гексогену), масою 180-185 г.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 обставини викладені в обвинувальному акті визнав повністю, зазначив, що вину визнає беззаперечно та пояснив, що на початку вересня 2024 року, перебуваючи поблизу м. Константинівка Краматорського району Донецької області, більш точного місця не може зазначити, приймаючи участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації на території України, знайшов на землі бойову ручну наступальну осколкову гранату М 67, після чого помістив у власну дорожню сумку. Потім ОСОБА_4 переніс зазначену власну дорожню сумку до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , до лісосмуги поблизу АДРЕСА_1 , з вмістом вказаної бойової ручної наступальної осколкової гранати М 67. В подальшому, 06.09.2024., в обідній період часу, ОСОБА_4 було зупинено працівниками поліції, коли він рухався на маршрутному таксі на проїзній частині автодороги поблизу с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, та в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено бойову ручну наступальну осколкову гранату М 67. Також ОСОБА_4 повідомив, що розумів, що не має передбаченого законом дозволу на зберігання вказаної зброї, розкаюється у вчиненому та готовий понести покарання, погоджується з усіма доказами, зібраними органом досудового розслідування, які доводять його провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважав, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого, який також не заперечував проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України постановив не досліджувати докази відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, при цьому допитати обвинуваченого та вивчити матеріали кримінального провадження в частині які характеризують особу обвинуваченого.

Проти такого порядку дослідження доказів не заперечують учасники судового провадження.

Оцінивши встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, раніше не судимий, не одружений, є військовослужбовцем, на час розгляду справи відомості про перебування обвинуваченого на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога відсутні, має постійне місце реєстрації та проживання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно із ст. 67 КК України, не встановлені.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем Збройних Сил України. Відомостей щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під наглядом лікаря психіатра, нарколога не має.

Так, у відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, належить до категорії тяжких.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та його наслідків, думку прокурора, зважаючи на наслідки кримінального правопорушення, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій статті.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

У той же час, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, відсутність шкоди, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 остаточного покарання у вигляді позбавлення волі та із застосування ст. 75, 76 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання суду саме таке покарання буде мати необхідний і достатній виховний ефект. Воно буде сприяти нейтралізації негативних настанов, прищепленню поваги до закону.

Документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судової експертизи в сумі 3786 грн. 40 коп. підлягають стягненню відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України на користь держави, оскільки залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 1 ст. 263 КК України, ст. 100, 349, 368, 370, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом випробувального строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3786 грн. 40 коп. (три тисячі сімсот вісімдесят шість грн. 40 коп.).

Речові докази: бойова ручна наступальна осколкова граната М67 у кількості 1 шт. звернути на користь держави та передати на потреби Збройних Сил України.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1