Справа № 346/6820/24
Провадження № 11-кп/4808/141/25
Категорія ст. 539 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2025 року, якою задовольнено клопотання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» та приведено у відповідність чинному законодавству вирок Рожнятівського районного суду від 01.07.2022 року щодо засудженого ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду задовольнено клопотання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» та приведено у відповідність чинному законодавству вирок Рожнятівського районного суду від 01.07.2022 року.

ОСОБА_8 постановлено вважати засудженим вироком Рожнятівського районного суду від 01.07.2022 року за ч. 1 ст.162 КК України із призначенням покарання 3 роки обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 цього Кодексу до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рожнятівського районного суду від 20.05.2020 та визначено йому остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 01.07.2022 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у сховище, на переконання суду, потребує кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 162 КК України, а тому вирок Рожнятівського районного суду від 01.07.2022 року слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, зокрема, дії ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.185 КК на ч.1 ст.162 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , вважає ухвалу суду першої інстанції від 03.01.2025 року незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що він незгідний із перекваліфікацією його дій з ч.4 ст. 185 на ч.1 ст. 162 КК України та призначення йому покарання у виді 3 років обмеження волі, оскільки він просив повністю звільнити його від призначеного покарання за ч.4 ст. 185 КК України.

Просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 03.01.2025 року та зменшити щодо нього строк позбавлення волі згідно Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Як вбачається із матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за вироком Рожнятівського районного суду від 01.07.2022 року.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Рожнятівського районного суду від 20.05.2020 та призначено йому остаточне покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено обчислювати з 01.07.2022 року.

Відповідно до цього вироку ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням в сховище, в умовах воєнного стану. Злочин вчинено 28.04.2022 року, вартість викраденого майна становить 1339,00 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що станом на час вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК, а саме станом на 28.04.2022р., два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2481 грн. В той час, як вартість викраденого ним майна складає 1339,00 грн., що виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Разом з цим, відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 вчинив крадіжку шляхом проникнення до сховища, тобто кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища.

Враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у сховище, суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що вищевказані дії ОСОБА_8 потребують кваліфікації за ч.1 ст. 162 КК України.

Тому у даному випадку має місце зворотня дія у часі Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд прийшов до правильного висновку, що вирок Рожнятівського районного суду від 01.07.2022 року слід привести у відповідність до Закону України №3886-IX від 18.07.2024. Зокрема, дії ОСОБА_8 підлягали перекваліфікації з ч.4 ст.185 КК на ч.1 ст.162 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), п. 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги поданої засудженим повністю спростовуються висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, які є обґрунтованими та належним чином мотивованими, а тому відсутні законні та обґрунтовані підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції щодо нього без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2025 року, якою задовольнено клопотання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» та приведено у відповідність чинному законодавству вирок Рожнятівського районного суду від 01.07.2022 року щодо засудженого ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5