ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/646/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 12 червня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.3 ст.15, п.п.5, 6, 11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Санкт-Петербург рф, громадянина України, який не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України,

за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 20 червня 2025 року (включно).

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, двох неповнолітніх дітей, матері похилого віку, він є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання та раніше не судимий.

Зауважує на тому, що в клопотанні прокурора не наведено підстав, які б виключали можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції не перевірив наявність доказів обґрунтованості підозри, доказів наявності ризиків, а також не проаналізував можливості обрання щодо нього альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 липня 2024 року за №0001053 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.3 ст.15, п.п.5, 6, 11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України.

У судовому засіданні 22 квітня 2025 року прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У клопотанні прокурор вказав, що необхідність продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_6 може:

- переховуватися від суду, оскільки вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення державну зраду, в умовах воєнного стану та незакінчений замах на умисне вбивство на замовлення, у спосіб, небезпечний для життя багатьох осіб, був затриманий співробітниками УСБУ в Запорізькій області саме під час виконання завдання, отриманого від представника іноземної держави держави-агресора рф позивний ««Vavilon», щодо умисного вбивства - фізичної ліквідації громадянина України ОСОБА_9 , то існують обґрунтовані ризики, що останній вживатиме усіх можливих заходів та способів направлених на переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки існують ризики того, що ОСОБА_6 , з огляду на надання добровільної згоди представнику іноземної держави держави-агресора рф позивний ««Vavilon» на виконання завдання, направленого на допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, продовжить їх виконувати.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачення є необґрунтованим; ризики, на які посилається прокурор, не доведені; обвинувачений ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей, мати похилого віку, мав інвалідність ІІ групи, проте йому не надано можливості пройти медичне обстеження для підтвердження інвалідності, раніше не судимий. Крім того, обвинувачений потребує лікування, яке в умовах СІЗО йому не забезпечують. Зазначила, що припущення прокурора щодо переховування від суду є безпідставними; вплив на свідків є неможливим, оскільки вони є конфідентами, що також підтверджено прокурором; прокурором не доведено можливості вчинення ОСОБА_6 інших правопорушень. Також, просила у разі задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначивши її у помірному для обвинуваченого ОСОБА_6 та його сім`ї розмірі не більше 200 000,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримавши позицію свого захисника.

У клопотанні прокурор вказав, що необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_10 може:

- переховуватися від суду, оскільки, вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення державну зраду, в умовах воєнного стану, був затриманий співробітниками УСБУ в Запорізькій області під час виконання завдання, отриманого від представника іноземної держави держави-агресора рф позивний ««Vavilon», тобто існують обґрунтовані ризики, що останній вживатиме усіх можливих заходів та способів направлених на переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки існують ризики того, що ОСОБА_7 з огляду на надання добровільної згоди представнику іноземної держави держави-агресора рф позивний ««Vavilon» на виконання завдання направленого на допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, яке тривало протягом року, перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, продовжить їх виконувати.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 повністю підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_12 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на те, що жодні ризики не підтверджені доказами, у обвинуваченого міцні соціальні зв`язки, є дружина та діти. Також, просила у разі задоволення клопотання прокурора застосувати альтернативний запобіжний захід, визначивши розмір застави у помірному для обвинуваченого ОСОБА_7 розмірі.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримавши позиці захисника.

Прокурор та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли.

Обвинувачений ОСОБА_13 не заперечував щодо розгляду апеляційних скарг у відсутність його захисника-адвоката ОСОБА_12 .

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора та захисника.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , доводи їх захисників, думка прокурора, потерпілого, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.3 ст.15, п.п.5, 6, 11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, які є тяжким та особливо тяжкими злочинами.

В свою чергу, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотаннях, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих їм правопорушеннях, відомості про осіб обвинувачених, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , хоча і є раніше не судимою особою та має певні соціальні зв`язки, місце мешкання, хворіє на певні захворювання, проте, наразі обвинувачується у вчиненні злочинів, серед яких, два злочини є особливо тяжкими (ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.3 ст.15, п.п.5, 6, 11 ч.2 ст.115 КК України), вчинені в умовах воєнного стану на користь держави-агресора шляхом виконання завдання, отриманого від представника держави агресора, з використанням месенджеру «Telegram», за що передбачено суворе покарання - у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 теж раніше не судимий, має дружину та малолітню дитину на утриманні, проте вказані обставини самі по собі не свідчать про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, зі змісту оскаржуваної ухвали убачається що судом не здобуто інформації про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, які б переважили встановлені судом ризики та могли гарантувати бездоганну поведінку обвинуваченого, окрім того ОСОБА_7 не працює, законного джерела доходів не має, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено суворе покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства.

Також, з матеріалів провадження убачається, що розгляд цього кримінального провадження по суті ще не завершений, всі докази судом першої інстанції не досліджені, в тому числі на час розгляду клопотань не було допитано потерпілого та свідків.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останніх вказаного запобіжного заходу не зменшились.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про осіб обвинувачених, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходу будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 та самими обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи апелянтів щодо недоведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

З такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними матеріалами. В свою чергу, фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинувачених у сукупності з особливою тяжкістю інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та суворістю можливого покарання за ці правопорушення, свідчать про те, що інші запобіжні заходи ніж тримання під вартою будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

При цьому, враховуючи викладене та положення ч.4 ст.183 КПК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою обґрунтовано не визначав розмір застави (як альтернативного запобіжного заходу) обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , окрім наведеного вище з огляду і на те, що останні обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28-ч.2 ст.111 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд належним чином вмотивував.

Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не перевірив наявність доказів обґрунтованості підозри, то колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки обґрунтованість підозри була належним чином перевірена слідчим суддею під час вирішення питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наразі у цьому кримінальному провадженні досудове розслідування вже завершено, прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення та обвинувальний акт скеровано до суду.

Як вже зазначалось вище, наразі судовий розгляд ще триває та судом першої інстанції має перевірятися обґрунтованість висунутого обвинувачення у встановленому законом порядку.

Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення на цій стадії процесу до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

На зазначеній стадії, згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд апеляційної інстанції переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених на стадії судового провадження.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на те, що в клопотанні прокурора не наведено підстав, які б виключали можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, на думку колегії суддів, жодним чином не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з підстав, наведених вище.

Обставини, на які, посилається захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , а саме: наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, двох неповнолітніх дітей, матері похилого віку, та те, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання та раніше не судимий, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановленим ризикам.

Отже, колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються.

Стосовно доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , заявлених під час апеляційного розгляду матеріалів провадження, щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 та про те, що належного обстеження та лікування в умовах слідчого ізолятора він не отримує, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2025 року доручено начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 (за наявності на це його згоди) та за потреби забезпечити належне лікування обвинуваченого.

На виконання цієї ухвали 28 травня 2025 року до апеляційного суду надійшла відповідь начальника Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області, згідно з якою, 27 травня 2025 року ОСОБА_6 був оглянутий лікарями Запорізької міської медичної частини (терапевтом, отоларингологом, офтальмологом). За результатами такого огляду у обвинуваченого ОСОБА_6 були виявлені певні захворювання. На теперішній час стан здоров`я ОСОБА_6 стабільний, він щоденно отримує контрольоване лікування. Медичну документацію щодо ОСОБА_6 було направлено до ЕКОПФО з метою переогляду. На даний час відповіді щодо результату розгляду матеріалів комісією не отримано.

Відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за станом здоров`я не можуть утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 20 червня 2025 року (включно),залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4