ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1516/25 Справа № 202/92/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

представника ТзОВ АКТИВ-РЗ ОСОБА_8

Арбітражного керуючого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , та в рамках кримінального провадження №0000277 від 24.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч. 2 ст. 190, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України (далі- КК) накладено арешт на житловий будинок з іншими забудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 , із забороною розпорядження та відчуження вищевказаного майна, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

В апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.

В обґрунтування зазначає, що зміст оскаржуваної ухвали є майже повністю ідентичним за своїм змістом раніше скасованої ухвали слідчого судді ОСОБА_1 від 25 квітня 2025 року про арешт того самого нерухомого майна належного ОСОБА_10 , що свідчить про фіктивність судового розгляду та лише імітації судочинства з боку судді.

Крім того, слідчим суддею повністю проігноровано висновки, зазначені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, що призвело до ухвалення незаконного та протиправного рішення про накладення арешту на нерухоме майно.

Так, слідчим суддею не було проаналізовано висновки ухвали апеляційного суду в частині того, що клопотання прокурора про накладення арешту не містить належного мотивування обставин, підстав, мети, мотивів накладення арешту на майно та наявності відповідних ризиків, а також обставин про відповідність зазначеного у клопотанні майна ознакам, передбаченим ст.98 КПК та наявність чи відсутність підстав для арешту майна третьої особи з метою забезпечення цивільного позову.

При цьому, клопотання прокурора ОСОБА_6 від 27.06.2025 року за своїм змістом є ідентичним клопотанню слідчого ОСОБА_11 , яке вже було предметом судового розгляду та згідно висновків викладених в ухвалі апеляційного суду від 11 червня 2025 року не містить належного мотивування, а жодного нового чи додаткового мотивування у клопотанні прокурора ОСОБА_6 не міститься.

Більше того, слідчим суддею не було витребувано від прокурора ОСОБА_6 будь-яких доказів або підтверджень, коли саме прокуратурою було отримано ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, оскільки даною ухвалою встановлено 3-денний строк з дати отримання повного тексту ухвали для усунення недоліків шляхом подання нового клопотання. Натомість з електронного суду вбачається, що всім учасникам провадження текст ухвали апеляційного суду був доступний з 17 червня 2025 року, в тому числі і Дніпропетровській обласній прокуратурі, що свідчить про отримання 17 червня 2025 року прокуратурою ухвали апеляційного суду та пропуску строку подання клопотання про арешт майна в порядку усунення недоліків, на що не звернув увагу слідчий суддя та не перевірив вказані обставини.

Також слідчий суддя при розгляді клопотання проявив недбалість та фактично ухилився від здійснення судочинства, оскільки доводи прокурора та обставини справи взагалі не досліджував, а просто переписав в оскаржувану ухвалу доводи клопотання, не надаючи їм будь-якої оцінки чи належного аналізу. Зокрема, слідчий суддя неодноразово та послідовно вказує у даній ухвалі, що ним розглядається клопотання старшого слідчого ОСОБА_11 , хоча жодного такого клопотання в матеріалах справи немає, а міститься лише клопотання прокурора ОСОБА_6 від 27 червня 2025 року.

Поміж іншого в апеляційній скарзі представник зазначає, що клопотання про арешт майна останнє було складено слідчим ОСОБА_11 та погоджено прокурором ОСОБА_6 23 квітня 2025 року. В матеріалах судової справи міститься постанова слідчого про визнання майна речовим доказом датована 24 квітня 2025 року. При зверненні з першою апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 квітня 2025 року представником власника майна було зазначено про очевидну невідповідність звернення слідчого з клопотанням про арешт 23 квітня 2025 року, тобто до моменту визнання майна речовим доказом.

Натомість в матеріалах клопотання прокурора ОСОБА_6 від 27 червня 2025 року вже міститься копія постанови слідчого ОСОБА_11 від 25 квітня 2025 року, якою начебто вирішено питання вважати правильною дату створення постанови про визнання речовим доказом не 24 квітня 2025 року, а 23 квітня 2025 року.

Таким чином є очевидним, що вказана постанова слідчого ОСОБА_11 від 25 квітня 2025 року є фіктивною та була підроблена в частині дати її створення, оскільки про невідповідність дати винесення постанови про визнання речовим доказом слідчому не могло бути відомо раніше, ніж він звернув на це увагу в своїй апеляційній скарзі від 27 червня 2025 року. Тобто, на момент складання та направлення до суду відповідного клопотання вищевказана постанова слідчого не існувала, так як була складена на наступний день, а постанова про виправлення даних не могла бути складена 25 квітня 2025 року, тим більше, що в цей день слідчий був присутній на засіданні в Індустріальному районному суді міста Дніпра та ніяких подібних постанов не надавав.

Також стверджує, що прокурором та слідчим суддею не надано оцінки тому, яким чином потерпілим могла стати особа, яка до 14.10.2024 року не мала жодного відношення до заборгованості ТОВ «Агріколь-Самара», яке з літа 2024 року перебуває у процедурі банкрутства. Тобто, при укладенні договору від 14.10.2024 року ТОВ «Актив-РЗ» знало про процедуру банкрутства, однак будь-який комерційний сенс викупу заборгованості і набуття після цього статусу «потерпілого» в даному випадку відсутній. Крім того, в матеріалах справи також взагалі не міститься договір від 14.10.2024 року, який би підтвердив, що ТОВ «Актив-РЗ» взагалі має право будь-яких вимог до ТОВ «Агріколь-Самара».

При цьому зауважує, що за висновком суду апеляційної інстанції клопотання слідчого не містить відомостей про те, що ОСОБА_10 є особою, до якої можливо пред`явити цивільний позов, при тому, що жодній особі у цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру. Отже, оскільки дане клопотання прокурора є ідентичним раніше поданому слідчим клопотанню, тому воно також не містить будь-якого мотивування чи аргументів для цілей виконання висновків ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року щодо підстав для відповідальності власника нерухомого майна ОСОБА_10 , яка ніколи не обіймала жодних посад у ТОВ Агріколь-Самара та навіть теоретично не могла завдати будь-якої шкоди відносно ТОВ Актив-РЗ.

Поміж іншого вказує, що наявна в матеріалах справи копія цивільного позову ТОВ Актив-РЗ до ОСОБА_10 , яка не містить жодних відміток про його подання будь-куди, в тому числі до органу досудового розслідування, була долучена до матеріалів клопотання незаконним чином. До того ж, на цій копії позову підпис від імені директора ТОВ Актив-РЗ не схожий з іншими підписами на процесуальних документах у справі і може бути підробленим, що виключає використання не засвідченого доказу судом, який потрапив до судової справи незрозумілим чином.

Зазначає, що такий об`єкт права власності, як «житловий будинок з іншими забудовами» - відсутній, оскільки таке формулювання не є юридичним та не відповідає відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.65), які вказують на наявність такого об`єкту, як «житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами». Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був набутий на праві власності ОСОБА_10 12.03.2014 року, тоді як за змістом заяви про кримінальне правопорушення можливі протиправні дії, які розслідуються слідством, датовані не раніше 2020 року. При цьому, будь-яких зрозумілих пояснень, які речові сліди міг зберегти на собі будинок прокурором не зазначено.

Між тим акцентує увагу апеляційного суду на те, що ТОВ Актив-РЗ при зверненні з цивільним позовом вказує про наявність прав вимоги, які було набуто за договором, укладеним 14.10.2024 року з ТОВ Капітал-Дніпро, бенефіціарним власником якого є підсанкційна особа ОСОБА_12 .

Натомість, керівник ТОВ Актив-РЗ ОСОБА_13 та арбітражний керуючий ОСОБА_14 є пов`язаними особами по відношенню до підсанкційної особи ОСОБА_12 та його підприємства ТОВ ФК Капітал-Дніпро. Так, вказані особи, достовірно розуміючи, що формальний кредитор ТОВ ФК Капітал-Дніпро має бенефіціарного власника ОСОБА_12 , а тому будь-які активи не могли бути передані вказаному кредитору, вирішили істотно порушити вимоги діючого законодавства та приховати вказані обставини від Господарського суду. Розуміючи, що будь-які грошові кошти від ТОВ Агріколь-Самара не можуть бути отримані ТОВ ФК Капітал-Дніпро ОСОБА_9 спільно з директором ТОВ Актив-РЗ ОСОБА_15 , який також входить до групи компаній ОСОБА_12 , однак формально на даний час не визнаний таким, вирішили фіктивно переоформити вимоги з ТОВ ФК Капітал-Дніпро на ТОВ Актив-РЗ.

У зв`язку з наведеними обставинами директором ТОВ Агріколь-Самара ОСОБА_16 було подано скарги до органів Міністерства юстиції України, на підставі яких у 2024-2025 роках було проведено перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_17 та притягнуто останнього до відповідальності, що підтверджується скаргами та офіційними відповідями Міністерства юстиції України.

Крім того, у провадженні Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження за заявою директора ТОВ Агріколь-Самара ОСОБА_16 про вчинення представниками ТОВ Актив-РЗ кримінального правопорушення у вигляді протидії законній господарській діяльності ТОВ Агріколь-Самара, що свідчить про пов`язаність дій ТОВ Актив-РЗ із ТОВ ФК Капітал-Дніпро та її власником ОСОБА_12 задовго до того, як ТОВ Актив-РЗ начебто набуло права вимоги за договором від 14.10.2024 року з ТОВ ФК Капітал-Дніпро.

Таким чином, вищенаведене свідчить, що набутий ОСОБА_10 у 2014 році у свою особисту власність будинок не є, і не міг мати жодного відношення до будь-якого порушення прав ТОВ Актив-РЗ, тим більше, що прокурором навіть і не стверджується, що будинок міг бути придбаний за рахунок будь-яких грошових коштів або ТОВ ФК Капітал-Дніпро, або ТОВ Актив-РЗ, що свідчить про фіктивний та безпідставний характер клопотання прокурора про ініціювання накладення арешту на вказаний будинок.

З огляду на викладене сторона захисту просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що розгляд клопотання відбувся без участі власника майна ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_7 , а про наявність оскаржуваної ухвали йому стало відомо 23 липня 2025 року, після ознайомлення з матеріалами справи.

На апеляційну скаргу представника власника майна представником ТзОВ Актив-РЗ - ОСОБА_8 подані заперечення, в яких він наводить свої аргументи на спростування доводів апелянта, просить залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Арбітражний керуючий ОСОБА_9 подав свої письмові пояснення, в яких наводить власні обставини подій, вважає рішення слідчого судді щодо арешту майна ОСОБА_10 та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду власник майна ОСОБА_10 не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, але її неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, вислухавши думку прокурора, представника ТзОВ Актив-РЗ ОСОБА_8 та арбітражного керуючого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.2, абз. 2 ч.3 ст.395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання прокурора про арешт майна та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 02 липня 2025 року без виклику власника майна ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_7 (а.с.82-85), та копія прийнятого рішення останнім не направлялася.

Як зазначає апелянт про наявність оскаржуваної ухвали йому стало відомо 23 липня 2025 року, після ознайомлення з матеріалами справи, та 28 липня 2025 року подано апеляційну скаргу, тобто в межах визначеного строку на апеляційне оскарження, а тому колегія суддів констатує, що апелянтом процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення слідчого судді не пропущено.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано з огляду на таке.

Обґрунтовуючи своє рішення про задоволення клопотання та накладаючи арешт на на житловий будинок з іншими забудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 , слідчий суддя послався на положення п.п.1,4 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вищевказаний будинок з великою ймовірністю є предметом кримінальних правопорушень та у даному кримінальному провадженні ТОВ «Актив-РЗ» було подано цивільний позов до ОСОБА_16 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, а тому з метою збереження речових доказів та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), є необхідність у накладенні арешту на вказаний житловий будинок.

Між тим з такими висновками слідчого судді не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно п.8 ч.2 ст.170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000277 від 24 грудня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.ч.2,4 ст.190 КК, за фактом того, що:

1). 23.12.2024 до СВ ДРУП 2 надійшла ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі №202/14738/24 про зобов`язання СВ ДРУП 2 внести відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою арбітражного керуючого ОСОБА_9 про те, що в ході здійснення останнім аналізу фінансово-господарського стану ТОВ Агріколь-Самара ним було виявлено факт зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб використання всупереч інтересам вищевказаної юридичної особи приватного права своїх повноважень, директором ТОВ Агріколь-Самара ОСОБА_16 , а саме ознаки приховування стійкої фінансової неспроможності та привласнення грошових коштів вищевказаного підприємства (ч.2 ст.364-1 КК);

2). 15.01.2024 /2025/ року до ЧЧ ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява арбітражного керуючого ОСОБА_9 , про те, що в період часу з 2021 по 2024 рік директор товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" ЕДРПОУ 37513475 - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шахрайським шляхом незаконно заволодів транспортними засобами, які перебували на балансі вищевказаного підприємства, а саме: MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2017 р.в., AE0707PI, vin НОМЕР_1 ; TOYOTA LAND CRUISER 200, 2018 р.в., н.з. НОМЕР_2 , vin НОМЕР_3 ; MINI COOPER SD COUNTRYMAN, 2021 р.в., н.з. НОМЕР_4 , vin НОМЕР_5 ; VOLKSWAGEN AMAROK, 2016р.в., vin НОМЕР_6 ; MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2018 р.в., vin НОМЕР_7 (ч.4 ст.190 КК);

3). 17.04.2025 до ЧЧ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ТОВ Актив-РЗ з приводу шахрайських дій невстановленими особами (ч.2 ст.190 КК) (а.с.8-9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав (а.с.68) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_8 , індексний номер НОМЕР_9 виданий 12.03.2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером № НОМЕР_10 .

Постановою слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 24 квітня 2025 року житловий будинок з іншими забудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626, що належить ОСОБА_10 , серія та номер САК №375856, індексний номер 18890538 виданий 12.03.2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером № 14, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000277 від 24 грудня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.ч.2,4 ст.190 КК (а.с.52-56).

Згідно постанови слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 25 квітня 2025 року про уточнення відомостей постановлено вважати датою створення постанови про визнання речових доказів у кримільному правадженні №0000277 від 24 грудня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.ч.2,4 ст.190 КК 23 квітня 2025 року (а.с.57-60).

22 квітня 2025 року ТОВ «Актив-РЗ» було подано цивільний позов до ОСОБА_16 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, де в своїх вимогах товариство просить стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_16 майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінальних правопорушень в розмірі 50 921 194, 16 грн (а.с.48-51). Натомість зі змісту вказаного цивільного позову не можливо встановити кому і коли його було подано, тобто не можливо встановити законність його долучення до матеріалів справи, оскільки відсутній вхідний реєстрацій номер як Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, так і СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області, яким згідно адресатів і було направлено даний цивільний позов.

Більше того, в матеріалах справи відсутній також і договір від 14.10.2024 року про відступлення прав вимоги (цесії) укладений між ТОВ Актив-РЗ та ТОВ Фінансова компанія Капітал-Дніпро, на який посилається прокурор у своєму клопотанні, який би надавав право ТОВ Актив-РЗ звертатися з цивільним позовом у даному кримінальному провадженні.

25 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , та накладено арешт у кримінальному провадженні №0000277 від 24 грудня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.ч.2,4 ст.190 КК на майно, а саме житловий будинок з іншими забудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 , шляхом заборони розпорядження та відчуження вищевказаного майна, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку, з метою збереження речових доказів та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) (а.с.61-67).

11 червня 2025 року ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 квітня 2025 року скасовано та постановлено нову, якою клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000277, повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали (а.с.71-77). Мотивуючи своє рішення про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків апеляційний суд зазначив, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був набутий на праві власності ОСОБА_10 12.03.2014 року, тоді як події кримінального правопорушення датовані не раніше 2020 року, відповідно до заяв арбітражного керуючого ОСОБА_9 та представника ТзОВ Актив-РЗ про вчинення кримінального правопорушення, при цьому в ЄРДР відсутні відомості щодо вказаного будинку з господарськими спорудами. Натомість клопотання слідчого не містить відомостей про те, що ОСОБА_10 є особою, до якої можливо пред`явити цивільний позов, при цьому, що жодній особі у цьому кримінальному провадження не повідомлено про підозру.

Крім того колегія суддів зазначила, що наявний в матеріалах справи цивільний позов (а.с.72-73) не був долучений під час розгляду клопотання слідчим суддею, що підтверджується відеофіксацією та журналом судового засідання.

Також у клопотанні прокурора відсутнє належне мотивування обставин, підстав, мети, мотиву накладення арешту на майно та наявності відповідних ризиків, що перешкоджає суду апеляційної інстанції перевірити доводи та вимоги клопотання і зробити висновок про відповідність зазначеного у клопотанні майна ознакам, передбаченим ст. 98 КК та висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна третьої особи з метою забезпечення цивільного позову, як було заявлено у клопотанні.

Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна, повторно поданого на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року (а.с.1-7) вбачається, що ним порушується питання про накладення арешту на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_8 , індексний номер НОМЕР_9 виданий 12.03.2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером № НОМЕР_10 , з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення цивільного позову (п.п.1,4 ч.2 ст.170 КПК).

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи чітко вбачається, що клопотання прокурора про арешт майна від 27 червня 2025 року за змістом та доводами є ідентичним раніше поданому клопотанню старшим слідчим СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 про арешт майна від 24 квітня 2025 року. При цьому, прокурором при поданні повторного клопотання жодним чином не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року (а.с.71-77), які стали підставою для повернення клопотання слідчого, зокрема, не зазначено обставин, підстав, мети, мотивів накладення арешту на вищевказане майно та наявності відповідних ризиків.

Поміж іншого під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 визнав відсутність такої правової підстави для арешту майна, як забезпечення збереження речових доказів. Натомість щодо підстави для арешту майна, як-то забезпечення цивільного позову, прокурор погодився, що на теперішній час жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, а сама ОСОБА_10 не має процесуального статусу підозрюваної чи обвинуваченої, до якої по закону наразі може бути пред`явлено цивільний позов по відшкодуванню завданої злочином шкоди.

В свою чергу слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , який розглядав також і клопотання слідчого про арешт майна, при розгляді даного клопотання не звернув уваги на вказані обставини і не врахував при ухваленні судового рішення. Більше того, слідчий суддя допустив формальний підхід до розгляду клопотання прокурора, оскільки зміст оскаржуваної ухвали свідчить про її однаковість раніше постановленої ним ухвали від 25 квітня 2025 року при розгляді клопотання слідчого про арешт майна (а.с.61-67).

При цьому, слідчий суддя взагалі не звернув уваги, що у даному випадку з клопотанням про арешт майна звернувся саме прокурор, а не слідчий, за погодженням з прокурором, як зазначено у вступній частині оскаржуваної ухвали, та який прохав накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а не на житловий будинок з іншими забудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як зазначено у резолютивній частині даної ухвали (а.с.82-85), що в чергове свідчить про формальний розгляд клопотання прокурора, про що слушно зазначено в апеляційній скарзі представником власника майна.

Також з огляду на матеріали справи, колегія суддів вважає, що прокурором не доведено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_8 , індексний номер НОМЕР_9 виданий 12.03.2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером №14, відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст.98 КПК, оскільки не є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на нього не може бути накладено арешт у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, згідно із ч.1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Натомість, з наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що в кримінальному провадженні №0000277 від 24 грудня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.ч.2,4 ст.190 КК, на теперішній час не встановлено розмір шкоди завданої кримінальними правопорушеннями та жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні розслідуваних кримінальних правопорушень, а тому накладення арешту на належне ОСОБА_10 нерухоме майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), є незаконним та суперечить вимогам ч.ч.6,8 ст.170 КПК.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, вищенаведене свідчить про те, що наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання прокурора про арешт майна, не відповідають вимогам ч.1 ст.173 КПК, оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду клопотання про арешт майна не доведено наявності правових підстав для накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 .

Таким чином, на переконання колегії суддів, наведене дає підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання у право ОСОБА_10 на володіння таким майном здійснено без законних на те підстав.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та суд припустився істотних порушень кримінального процесуального закону, що відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 та ч.1 ст.412 КПК, є підставою для скасування судового рішення слідчого судді.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року про арешт майна скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження №0000277 від 24.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч. 2 ст. 190, ч.4 ст.190 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 та ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року про арешт майна - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626 та належить на праві власності ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження №0000277 від 24.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч. 2 ст. 190, ч.4 ст.190 КК.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4