ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3673/24 Справа № 183/5318/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000535 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка, Новомосковського р-ну, Дніпропетровської обл., громадянина України, не одруженого, на утриманні якого малолітніх чи неповнолітніх дітей не перебуває, тимчасово не працюючого, маючого середню спеціальну освіту, зареєстрованого та який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 3 роки.

Крім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду 28 квітня 2024 року приблизно о 13 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,22 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним моторолером «Honda Dio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому в якості пасажира перебував ОСОБА_8 , рухаючись зі швидкістю приблизно 40 км/год по вул. Кооперативній с. Андріївка Новомосковського р-ну Дніпропетровської обл. зі сторони вул. Підгірної в напрямку вул. Гагаріна. Поблизу будинку № 48, розташованого по вул. Кооперативній, водій ОСОБА_6 , не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявляючи крайню неуважність, до дорожньої обстановки та її змінам, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрозі життя та здоров`я громадян, діючи необережно, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, виїхав за межі проїзної частини праворуч, де допустив зіткнення з металевою огорожею домоволодіння АДРЕСА_2 .. Внаслідок зіткнення мотоpoлеpa «Honda Dio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з огорожею домоволодіння пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12. 1 Правил дорожнього руку України, якими передбачено:

п. 1.3 «Учасники порожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру моторолера «Honda Dio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тілесні ушкодження у виді закритого перелому тіла /діафазу/ правої ключиці зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми/ забій головного мозку 2-го ступеню, вогнищеві забої тім`яної та скроневої часток справа/, забитої рани м`яких тканин лобної області голови справа, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки зростання кісткової тканини у місці перелому відбувається у термін більше як 21 день.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 місяців.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_6 вчинив необережний нетяжкий злочин, вину визнав, щиро розкаявся, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, цивільний позов потерпілий не заявляв, матеріальної шкоди йому не завдано, обставини, що обтяжують покарання відсутні, відтак суд призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та з підстав наведених в ній просили вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Потерпілий підтримав апеляційні вимоги скарги захисника, просив вирок змінити в частині призначення покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок суду першої інстанції в цій частині є законним обґрунтованим та достатньо вмотивованим, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 65 КК України установлено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Нормами ст. 12 КК України передбачена класифікація кримінальних правопорушень:

1. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

2. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

3. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України встановлено обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Також відповідно до положень ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

Водночас кримінальний закон передбачає у виняткових випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення, так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому суд повинен установити наявність не однієї, а кількох таких обставин, та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

Також суд під час призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, яка визначена ст. 63 КК України для такого виду покарання як позбавлення волі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від 1 до 15 років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Визначаючи поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей установлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку із системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки і характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням, та вжитих заходів для їх усунення, інших факторів, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України під час призначення покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання апеляційного суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вказаних вимог закону та правильно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким необережним злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання зарекомендував себе позитивно, на обліку лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

В той же час судом правильно враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, що виразилось у визнанні обвинуваченим під час судового розгляду своєї вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, висловлення жалю з приводу вчиненого, й відсутність тих, що обтяжують покарання.

Санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у виді караються позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Разом з цим, частиною 2 ст. 63 КК України, визначено що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

За вказаних обставин, враховуючи вищезазначене, а також те, що положеннями ст. 75 КК України прямо заборонено при засудженні особи за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, звільнення винного від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, яке є мінімально можливим, визначеним санкцією інкримінованого кримінального правопорушення, з урахуванням положень Загальної частини закону України про кримінальну відповідальність, з його реальним відбуванням та з такими висновками погоджується й апеляційний суд.

Відтак, суд першої інстанції, всупереч твердженням захисника, при призначенні покарання обвинуваченому, в повній мірі врахував всі обставини, які впливають на вид та розмір покарання, з урахуванням, яких дійшов до обгрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, яке є єдиним можливим видом покарання, визначеним санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, й враховуючи положення Загальної частини КК України, на мінімально можливий строк, а тому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців, про яке просить захисник у своїй апеляційній скарзі, не тільки не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а буде прямо суперечити нормам Загальної частини КК України.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Необхідно зазначити, що у правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого ч. 2 ст. 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення ст. 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано в положеннях КК України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особі винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, що передбачає призначення відповідного покарання, яке має бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, а саме таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст. 12 КК України, а також з особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене, справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні бути враховані під час призначення покарання.

Між тим, захисником в свої апеляційній скарзі не наведено належних доводів та аргументів, які б давали підстави вважати, що покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік є явно не справедливим у цьому випадку.

При цьому, колегія суддів констатує, що встановлені судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини, а саме: щире каяття та дані про особу обвинуваченого, не тільки не дають підстав для висновку про можливість зміни покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, та його визначення у виді позбавлення волі на строк 6 місяців, а й, враховуючи такі вимоги захисника в апеляційній скарзі та положення Загальної частини КК України, є прямо заборонені законом України про кримінальну відповідальність.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованим та скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4