В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження №0000468 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.05.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, громадянина України, українця, з незакінченою вищою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

У невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету особистого збагачення, обміркувавши план злочинних дій, ОСОБА_3 зрозумів, що самому виконати всі дії, направлені на його реалізацію, йому не вдасться через необхідність вчинення значної кількості різноманітних дій, з метою

ефективного виконання запланованих злочинних дій, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 залучив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для вчинення шахрайських дій.

Надалі ОСОБА_3 скориставшись мобільним телефоном, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та якій не було відомо про злочинні наміри, створив обліковий запис у інтернет магазині «OLX», після чого опублікував оголошення про продаж мобільних телефонів марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Max».

В подальшому 08.05.2024, потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ознайомившись із даним оголошенням та будучи введеним в оману, не здогадуючись про протиправні наміри учасників злочинної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , вважаючи та будучи впевненим, що здійснює купівлю мобільного телефону марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Мах», оформив замовлення та здійснив транзакцію в якості передоплати за товар в сумі 300 гривень на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 ..

У невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_3 з метою реалізації злочинного умислу направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, придбав пусту коробку від мобільного телефону марки «Apple» моделі «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Мах», куди всередину поклав гіпсовий зліпок, після чого запакував дану коробку, надавши їй нового товарного вигляду, та передав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Остання не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 09.05.2024 року о 17 годині 30 хвилин передала вказану коробку з під мобільного телефону ОСОБА_5 , який в свою чергу того ж дня надіслав їй поштою ТОВ «Нова пошта» на відділення №333 м. Київ, зазначивши отримувача ОСОБА_8 із контактним номером телефону НОМЕР_2 .

10.05.2024 року о 18 годині 50 хвилині потерпілий ОСОБА_7 будучи введеним в оману, не здогадуючись про протиправні наміри учасників злочинної діяльності у відділення №333 ТОВ «Нова пошта» м. Київ, здійснив готівковий розрахунок за поштове відправлення в сумі 50 034 гривень. Після чого відкрив пакування, та виявив, що всередині коробки від мобільного телефону марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Max» знаходиться гіпсовий зліпок.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою групою осіб, заволоділи чужим майном шляхом обману на загальну суму 50334 гривні (п?ятдесят тисяч триста тридцять чотири гривні).

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайсво), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно в кінці квітня 2024 у нього виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману до реалізації якого залучив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Скориставшись мобільним телефоном ОСОБА_9 , якій не було нічого відомо про його наміри, він створив обліковий запис у інтернет магазині «OLX», після чого опублікував оголошення про продаж мобільних телефонів марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Max». В подальшому 08.05.2024, потерпілий ОСОБА_7 оформив замовлення та здійснив транзакцію в якості передоплати за товар в сумі 300 гривень на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 . Він в придбану пусту коробку від мобільного телефону марки «Apple» моделі «Apple» моделі «iPhone 15 Pro Мах», всередину поклав виготовлений гіпсовий зліпок, після чого запакував дану коробку, та передав ОСОБА_6 , яка передала вказану коробку з під мобільного телефону ОСОБА_5 , який в свою чергу того ж дня надіслав їй поштою ТОВ «Нова пошта» на відділення №333 м. Київ, зазначивши отримувача ОСОБА_8 і вказав номером телефону. 10.05.2024 року о 18 годині 50 хвилині потерпілий ОСОБА_7 у відділення №333 ТОВ «Нова пошта» м. Київ, здійснив готівковий розрахунок за поштове відправлення в сумі 50 034 гривень. В подальшому був затриманий працівниками поліції. Розкаюється у вчиненому,вказав що подібного більше ніколи не повториться, просив суворо не карати та призначити мінімальний розмір штрафу.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України. Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайсво), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Крім цього, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, особу винного, який є особою молодого віку, згідно вимоги УІТ ГУНП в Закарпатській області від 27.06.2024 та 25.03.2025 раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Так, відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з наведеного, заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів, думку обвинуваченого, який просив мінімальне покарання, з урахуванням принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкції ч.2 ст.190 КК України у виді штрафу.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 124, 174, 349, 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст.12, 50, 75, 76, 190 КК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу, в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1