печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3142/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000103 від 28.10.2024, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2025 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000103 від 28.10.2024, вилученого під час проведення обшуку 24.12.2024, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України.

24.12.2024 в період часу з 07 години 16 хвилини по 12 годину 11 хвилин на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за адресою: АДРЕСА_1. за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено слідчу дію - обшук.

Так в ході обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: копії договору купівлі-продажу 2 арк., наказ ТОВ «ГРІДТЕК ЕКТІВ» 2 арк., схема зображення власності ТОВ «ГРІДТЕК ЕКТІВ» 1 арк., рішення №22/01 1 арк., акт прийому-передачі ТОВ «ГРІДТЕК ЕКТІВ» 1 арк., виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб 3 арк., опис документів 2 арк., договір №23/01/24 3 арк., рішення №1 ТОВ «ГРІДТЕК ЕКТІВ» 20 арк., чорнові записи 10 арк., витяг з наказу Мінекономіки про бронювання 1 арк., наказ про бронювання ТОВ «ГРІДТЕК ЕКТІВ» 10 арк., лист щодо бронювання 2 акр., службове посвідчення НОМЕР_2 1 арк., посвідчення НОМЕР_3, службове посвідчення 1 арк. (поміщено ЕХР0446025); повідомлення про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_5 2 арк., аналітична довідка 2 акр., предмет зовні схожий на пістолет револьвер НОМЕР_1 «СКАТ-ІПК 9 мм» (поміщено PSP3305068); розпорядження №4/2177 1 арк., документ до територіального центру комплектування 1 арк., наказ №22/11/24-1Ю (поміщено ЕХР0446025), наказ №05/12/24-1, лист 2 арк. (поміщено ЕХР446025).

25.12.2024 вище вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000103 від 28.10.2024.

До суду прокурор ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання за його відстуності

Представник власника майна подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив відмовити у задоволенні клопотання посилаючись на його необґрунтованість.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що 25.12.2024 винесено постанову про визнання речовими доказами майна, яке було вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , проте такої постанови до матеріалів клопотання не долучено.

Разом з тим, матеріалами клопотання не підтверджено та прокурором не доведено, що дане майно містить відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та існує необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Стороною обвинувачення не долучено до матеріалів справи ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, якою надано дозвіл на проведення вказаного вище обшуку.

Вказане позбавляє слідчого суддю можливості перевірити відповідність вилученого майна вимогам ч. 7 ст. 236 КПК України, тобто чи було надано дозвіл на його відшукання та вилучення, інші доводи на існування яких посилається прокурор в обґрунтування своїх вимог.

За таких обставин слідчий суддя вважає недоведеним, що майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому підстави для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів відсутні. Саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом не спростовує цих обставин і не може слугувати підставою для накладення арешту на нього.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи за її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Як вбачається з матеріалів клопотання, обшук було проведено 24.12.2024, тобто власник майна понад місяць позбавлений права володіти та користуватись належним йому майном.

Враховуючи, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, та не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, а відсутність вказаних доказів позбавляє слідчого суддю можливості перевірити факти викладені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про арешт майна є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 1-23, 98, 107, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000103 від 28.10.2024 - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1