Справа № 135/255/25
Провадження № 1-кп/135/69/25
ВИРОК

Іменем України

02.04.2025 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000011, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.П`ятигори Тетіївського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобов`язаного, неодруженого, з професійно-технічною освітою, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2025 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходився за місцем свого тимчасового проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де також проживав ОСОБА_6 . Під час того, як ОСОБА_6 знаходився у ванній кімнаті вказаної квартири, ОСОБА_4 таємно, без згоди ОСОБА_6 , на тумбочці в спальній кімнаті вказаної квартири взяв ключі від автомобіля марки «Renault» моделі «Trafic» білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та який знаходився навпроти шостого під`їзду вищевказаного будинку. Помістивши вказані ключі від автомобіля до кишені куртки, в яку був одягнений, ОСОБА_4 покинув приміщення вказаної квартири та попрямував до місця проживання свого знайомого за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився деякий час. У подальшому, 16.01.2025 близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 , повертаючись до місця свого проживання, побачивши автомобіль марки «Renault» моделі «Trafic» білого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що був припаркований навпроти шостого під`їзду будинку №55 по вул. Процишина в м.Ладижин Гайсинського району Вінницької області, вирішив незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 , переслідуючи раптово виниклий умисел та мету на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі власника ОСОБА_6 , маючи доступ до вказаного автомобіля марки «Renault» моделі «Trafic», вартість якого станом на 16.01.2025 становила 395 831,99 гривень, тобто суму, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, за допомогою ключа розблокував центральний замок автомобіля, відчинив його, незаконно проник до салону автомобіля та, запустивши ключем двигун автомобіля, почав рух вказаним транспортним засобом у напрямку вул. Процишина в м.Ладижин Гайсинського району Вінницької області, а в подальшому продовжив рух на вказаному автомобілі вулицями міста Ладижин Гайсинського району Вінницької області таким чином, виконавши всі дії, необхідні для незаконного заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винність у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся у вчиненому. Суду показав, що 16.01.2025 він, потерпілий та інші працівники були в м. Ладижин на роботі, проживали в квартирі АДРЕСА_4 . Перед цим він жив у будинку АДРЕСА_5 . Взяв ключі від автомобіля потерпілого, щоб забрати зимнє взуття в автомобілі, ключі взяв на тумбочці. ОСОБА_7 не дозволяв йому керувати автомобілем. Спочатку пішов в квартиру в будинку АДРЕСА_5 , де раніше проживав, щоб забрати там свій одяг. Потерпілий попросив купити пива. Коли повертався від будинку 45 йшов разом із знайомим. Побачив автомобіль ОСОБА_8 білий «Рено Трафік» і раптово вирішив ним поїхати в магазин. Сів за кермо, завів ключем автомобіль і поїхав, знайомий поїхав із ним також. Посвідчення водія не має, навчився керувати автомобілем під час проходження військової служби. Від будинку поїхав прямо, доїхав до магазину «АТБ», припаркувався біля магазину «Фора». Пішли із знайомим вдвох в магазин, скупились. Потім повернулись до стоянки, сіли удвох в автомобіль, він сів за кермо, і поїхали назад до будинку АДРЕСА_6 , де тоді проживали. Потерпілий телефонував, запитував, чи керує він його автомобілем, він відповіді, що не керує і автомобіль не брав. Припаркувався біля будинку № 9, і там його виявили працівники поліції. З часу, як він рушив автомобілем і до моменту його виявлення працівниками поліції пройшло біля 30 хв. Транспортний засіб було повернуто потерпілому непошкодженим. Вказав, що щиро жалкує про вчинене. Одразу визнав свою вину і співпрацював зі слідством. Потерпілого ОСОБА_8 на той час знав 2 дні, він давав йому тимчасову роботу та є його безпосереднім керівником, працює неофіційно в ТОВ Благобуд-3. Потерпілий претензій до нього не має, продовжує працювати із ним.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин, із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі та обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, те, що офіційно працевлаштований, заробляє підробітками ізолювальником, неодружений, проживає разом із батьком та сестрою, що за місцем проживання характеризується добре. Обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку і усунення заподіяної шкоди. Що підтверджується послідовною позицією обвинуваченого по визнанню своєї провини як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні, в якому він неодноразово вказував, що жалкує про вчинене, раніше вибачався перед потерпілим, так і його показами про те, що він відшкодував шкоду потерпілому, що визнається потерпілим у поданій ним суду заяві.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд враховує й думку потерпілого, висловлену в поданій до суду заяві, згідно якої вказав, що претензій матеріального й морального характеру до обвинуваченого не має, при обранні міри покарання не заперечує щодо призначення мінімальної міри покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди повинні суворо дотримуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарань, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує характер та мотиви вчиненого кримінального правопорушення, та наслідки, що настали, повне відшкодування завданої шкоди, відсутність корисливого мотиву при заволодінні автомобілем, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку і усунення заподіяної шкоди, те, що збиток відшкодовано через незначний проміжок часу після вчинення злочину, враховується судом також і визнання винуватості у вчиненні злочину та сприяння у його розкритті, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого. Суд враховує також ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та його посткримінальну поведінку, зокрема, те, що продовжує працювати разом та під керівництвом потерпілого, що свідчить про його позитивну характеристику як робітника, молодий вік обвинуваченого, наявні відомості про сімейний та майновий стан, відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що він притягувався раніше до кримінальної відповідальності. Зважаючи на викладене, конкретні обставини справи, та відсутність невідворотних і негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням для потерпілого, те, що транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень, його технічний стан не погіршився і відновлення не потребує, вибув із володіння потерпілого на нетривалий час, наявність кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зважаючи на особу винного, суд знаходить підстави для застосування до нього положень ст. 69 КК України, та призначення йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч.3 ст. 289 КК України, і в даному конкретному випадку вважає за можливе, виправлення останнього в умовах без ізоляції від суспільства, а відтак знаходить правові підстави для його звільнення від відбування вказаного покарання з випробуванням на підставі правил ст. 75 КК України, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового кримінального правопорушення. Таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання та буде співмірним із ступенем суспільної небезпечності скоєного правопорушення конкретними обставинами вчиненого та наслідками що настали, не порушуватиме загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і не виходитиме за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання.

Вирішуючи питання про доцільність застосування додаткової міри покарання, окрім викладеного, суд враховує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що незаконне заволодіння транспортним засобом було здійснене з корисливих мотивів. Відтак, суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Відповідно до ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати в сумі 4 377,45 грн за проведення судових експертиз.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.289 КК України, за якою призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту із забороною йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4 377,45 грн.

Речовий доказ по справі, а саме: автомобіль марки «Renault» моделі «Trafic», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , залишити власнику ОСОБА_6 , скасувавши арешт вказаного майна, накладений ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.01.2025.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя