Справа №592/6807/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/180/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Посів або вирощування снотворного маку чи конопель
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/6807/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.05.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий у порядку ст. 89 КК,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить змінити вирок суду та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, не пов`язане з позбавленням та обмеженням волі, оскільки судом не були враховані всі обставини справи та особу винного, який вину повністю визнав, щиро розкаявся, сприяв встановленню істини у справі та в порядку ст. 89 КК не має судимості.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.05.2023 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК та йому призначене покарання за ч. 1 ст. 309 КК у виді арешту на строк два місяці, за ч. 1 ст. 310 КК у виді арешту на строк шість місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначене остаточне покарання у виді арешту на строк шість місяців. Стягнуто на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 2868 грн.

Згідно вироку, 25.04.2023 ОСОБА_9 знайшов три газетних згортки з речовиною, ззовні схожою на подрібнені рослини коноплі та поклав до кишені куртки, незаконно придбавши та почавши зберігати небезпечний наркотичний засіб канабіс без мети збуту. Цього ж дня приблизно о 13:30 ОСОБА_9 , перебуваючи біля будинку № 15 по вул. Гайовій у м. Суми, був зупинений працівниками поліції та в нього вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс загальною масою 6,214 г.

У березні 2023 року ОСОБА_9 посіяв насіння рослин конопель та в квітні 2023 року висадив у горщики розсаду 19 рослин конопель за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та продовжував здійснювати незаконне вирощування вказаних рослин з метою власного вживання без мети збуту. 25.04.2023 ОСОБА_9 , маючи при собі вищевказані рослини в горщиках, попрямував до вул. Гайова в м. Суми для подальшої висадки їх у відкритий ґрунт і приблизно о 13:30 у вказаному місці ОСОБА_9 був зупинений працівниками поліції та в ході бесіди він повідомив, що має при собі наркотичні засоби та бажає добровільно їх видати, у результаті чого у ОСОБА_9 вилучено 19 рослин коноплі.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка просила змінити вирок суду в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Призначаючи ОСОБА_9 покарання в межах санкцій статей, що діяли на момент ухвалення вироку, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, особу винного, який визнав вину, не працює. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання суд першої інстанції не встановив, і зазначене вище покарання на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, сприяв встановленню істини у справі, хоча і мають місце, але вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому відсутні підстави для пом`якшення призначеного судом покарання.

28.03.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» (далі Закон № 3342-IX від 23.08.2023), яким абз. 2 ч. 1 ст. 309 викладено в такій редакції: «караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк».

Цим же ЗУ внесені зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» КК, який доповнений п. 23 «З дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до ст. 72 КК.

Згідно ч. 1 ст. 72 КК при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають: а) один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту; а-1) два дні пробаційного нагляду; б) два дні обмеження волі; в) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт; г) вісім годин громадських робіт; 2) одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту відповідають: а) два дні обмеження волі; б) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт; в) два дні пробаційного нагляду; 3) одному дню обмеження волі відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт; 4) одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт; 5) одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Встановлені в ч. 1 ст. 72 КК правила співвідношення видів покарань можуть застосовуватись і в інших випадках, передбачених Загальною частиною цього Кодексу (ч. 6 ст. 72 КК).

Отже, вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.05.2023 ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці, за ч. 1 ст. 310 КК у виді арешту на строк 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначене остаточне покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Однак на день розгляду апеляційної скарги на цей вирок захисника ОСОБА_10 , вирок ще не набрав законної сили, не був звернений до виконання, засуджений покарання не відбував.

Враховуючи наведені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність покарання засудженого ОСОБА_9 у виді арешту підлягає заміні з розрахунку, що одному дню арешту відповідають два дні пробаційного нагляду, що становить: за ч. 1 ст. 309 КК 4 місяці пробаційного нагляду, за ч. 1 ст. 310 КК 1 рік пробаційного нагляду. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначити остаточне покарання у 1 року пробаційного нагляду з покладенням передбачених законом процесуальних обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що з апеляційною скаргою сторона обвинувачення не зверталась, а тому відсутні підстави для заміни покарання на більш суворе, ніж те, що співвідноситься за правилами ст. 72 КК з покаранням призначеним судом.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , змінити судове рішення та призначене ОСОБА_9 покарання у виді арешту на пробаційний нагляд з розрахунку, що одному дню арешту відповідають два дні пробаційного нагляду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.05.2023 відносно ОСОБА_12 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України і призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 4 місяці, за ч. 1 ст. 310 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.05.2023 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4