Справа № 197/169/25
Провадження № 1-кп/197/13/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Широке в порядку спрощеного провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2025 року за №0000036, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, увільненого від посади курсанта взводу резерву сержантського (старшинського) складу роти резерву сержантського (старшинського) складу батальйону резерву сержантського складу школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10.04.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

- обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», який відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 вважається таким, який самовільно залишив військову частину та увільнений від посади курсанта взводу резерву сержантського (старшинського) складу роти резерву сержантського (старшинського) складу батальйону резерву сержантського складу школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV та Військової присяги 20.02.2025, приблизно о 16:00, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою раніше знайомого ОСОБА_4 , під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, заволодів майном, яке належить потерпілому ОСОБА_4 , а саме мобільним телефоном «фірми VIVO модель V23(V2130), 8/128 GB RAM/ROM, ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартістю 12457,70 гривень. Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись вищевказаним майном на власний розсуд. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_4 завдана матеріальна шкода на загальну суму 12457,70 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Частинами 2, 3 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту прокурором долучено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти розгляду кримінального провадження за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_5 , в якій зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною у присутності захисника.

Потерпілий ОСОБА_4 надав письмову заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, положення пп. 6 п. 4 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2617-VIII, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву, в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 у поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (кримінального проступку) беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення (кримінального проступку), дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України, цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

При призначені покарання ОСОБА_3 , суд враховує вид даного кримінального правопорушення, котре відноситься до кримінальних проступків, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання та проходження військової служби, обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставини, що обтяжують покарання, вчинення кримінального проступку під час дії іспитового строку, призначеного вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області №197/337/24 від 10.04.2024, відповідно до якого, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі та, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Враховуючи викладене, на основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд, вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі. Обмежень щодо застосування даного виду покарання не встановлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав його застосування суд не вбачає. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеженням волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (два) роки 1 (один) місяць обмеженням волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази: мобільний телефон «фірми VIVO модель V23(V2130), 8/128 GB RAM/ROM, ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та коробку від нього вважати повернутими власнику ОСОБА_4 згідно збережних розписок від 21.02.2025 та 22.02.2025 відповідно.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Широківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії з урахуванням особливостей, передбачених частиною першою статті 394 КПК України, а саме: даний вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1