Справа № 146/119/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2025 р. селище Томашпіль Вінницької області

Томашпільський районний суд Вінницької області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 3 січня 2025 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нестерварка, Тульчинського району, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одружений, потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, депутатом чи учасником АТО не являється, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме: 25 жовтня 2018 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки; 19 березня 2019 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; 9 вересня 2024 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 162 КК України

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування встановлені наступні фактичні обставини кримінального проступку.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи її на посаді солдата резерву 335 роти резерву 335 роти резерву військової частини НОМЕР_1 , 28 листопада 2024 року у вечірню пору доби, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_4 , вирішив проникнути до житлового будинку.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел ОСОБА_3 , порушуючи ст.12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та ст. 17 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року, згідно якої «...ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань», ст. 30 Конституції України, яка передбачає, що проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку є можливим виключно на підставі мотивованого рішення суду, не маючи такого рішення суду і інших законних підстав, а також дозволу ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла особи і бажаючи вчинити такі дії, умисно, протиправно, зірвав навісний замок на вхідних дверях та проник в середину житлового будинку належного останній, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненню до житла.

Крім цього, 28 листопада 2024 року у вечірню пору доби, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 перебуваючи на АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_5 , вирішив проникнути до житлового будинку.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел ОСОБА_3 , порушуючи ст. 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та ст. 17 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року, згідно якої «...ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань», ст. 30 Конституції України, яка передбачає, що проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку є можливим виключно на підставі мотивованого рішення суду, не маючи такого рішення суду і інших законних підстав, а також дозволу ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла особи і бажаючи вчинити такі дії, умисно, протиправно, зірвав навісний замок на вхідних дверях та проник в середину житлового будинку належного останній, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненню до житла.

Всі ці обставини були встановлені досудовим розслідуванням, доведені належними та допустимими доказами, та не оспорюються учасниками судового провадження.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшло клопотання прокурора про розгляд даного обвинувального акту у спрощеному провадженні.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника адвоката ОСОБА_6 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Крім цього, до обвинувального акту відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якої потерпіла ОСОБА_4 згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставини, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження, згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також до обвинувального акту відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява потерпілої ОСОБА_5 , відповідно до якої потерпіла ОСОБА_5 згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставини, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження, згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

За результатами дослідження змісту відповідних заяв та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначені заяви є усвідомленими, відповідають їх внутрішній волі, а їх процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на них.

Враховуючи, що обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини скоєного кримінального проступку, учасники процесу згодні з розглядом обвинувального акту без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без їх виклику, суд вважає за можливе здійснювати розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні відповідно до положень ст. 381, 382 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замістьдоказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

Вивчивши матеріали, долучені до обвинувального акту, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків доведена досудовим розслідуванням.

Вищенаведені фактичні обставини поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненню до житла та за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненню до житла

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у п. 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває, згідно довідки - характеристики виданої Жолобянським старостинським округом Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області за місцем проживання характеризується негативно, тому суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе при призначенні йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу, при цьому вважає, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

ОСОБА_3 було засуджено 9 вересня 2024 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень та в матеріалах кримінального провадження міститься відомості про невиконання ОСОБА_3 даного покарання.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за теперішнім вироком, суд вважає за необхідне повністю приєднати не відбуте покарання призначене вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 9 серпня 2024 року.

При складанні покарань відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, суд враховує вимог ч. 2 ст. 71 КК України за якою при складанні покарань за сукупності вироків, загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку встановленого для даного виду покарань в загальній частині цього Кодексу.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Згідно ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні №0000003 до висновку експерта вартість проведення експертизи становить 1989,75 грн, відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні №0000004 до висновку експерта вартість проведення експертизи становить 1989,75 грн, які підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь держави.

З клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу сторона обвинувачення не зверталася.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. 368-371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступках, передбачених ч. 1 ст.162 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 9 вересня 2024 року у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень), та остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1050 (однієї тисячі п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17850 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3979,50 грн. (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок) судових витрат, пов`язаних з проведенням по справі експертизи.

Речові докази, а саме паперовий конверт у якому наявні сліди долоні та пальця руки, які вилучено 2 січня 2025 року, що опечатаний печаткою ВП № 2 Тульчинського РВП та паперовий конверт у якому наявні сліди пальців руки, які вилучено 2 січня 2025 року, що опечатаний печаткою ВП № 2 Тульчинського РВП, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької областіпротягом 30 днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1