Провадження №1-в/205/53/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_3

представника ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому виїзному засіданні в приміщенні ДУ «Дніпровська ВК №89» заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від призначеного судом покарання у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, -

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від призначеного судом покарання у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заяву та просив її задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

В судовому засіданні представник ДВК89 ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Дослідивши заяву та матеріали особової справи, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Згідно вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, суд враховуючи правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суд, який мітиться у Постанові від 07.10.2024 року у справ № 278/1566/21, виходить з того, що Закон № 3886-ІХ є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього кодексу для відповідного року.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

З викладеного вбачається, що два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 126-1 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 р. остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Також, ОСОБА_5 засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 р., ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він в період іспитового строку двох років не вчинить нового правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки. На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Так, за вказаним вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 року, ОСОБА_5 , визнано винуватим в тому, що він:

- 10.01.2022 року, викрав майно належне потерпілій на суму 1092 гривень;

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за ст. 185, 190 КК України, у 2022 році становила 2481 грн.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX) внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), зокрема до ст. 51 КУпАП, якими змінено в бік збільшення (до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) поріг відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Зазначені зміни стосуються кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, 190 та 191 КК.

Оскільки ОСОБА_5 засуджений вирокомПетропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та вищевказаний Закон про кримінальну відповідальність не розповсюджується на вказану статтю закону України про кримінальну відповідальність, суд не знаходить підстав для застосування положень ч. 2 ст. 74 КК

Таким чином, оскільки сума викраденого майна за епізодом 10.01.2022 року не перевищують суми двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, клопотання засудженого в цій частині підлягає задоволенню, а вказаний епізод підлягає виключенню з вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 р.

Отже, має місце декриміналізація діянь, які полягають у крадіжці майна або заволодінні майном шляхом обману або зловживанні довірою (шахрайство), вартість яких на момент вчинення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь, за вчинення яких було засуджено ОСОБА_5 , у зв`язку з чим клопотання засудженого підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, ст.4, 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.537, ст.539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від призначеного судом покарання у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ - задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 року, посилання на епізод від: 10.01.2022 року, як такий, що не є кримінально-караним діянням.

Виключити з резолютивної частини вироку Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 року посилання суду на застосування положень ч.1 ст. 70 КК України.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного йому вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 року :

- за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 року за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року за ст.. 126-1, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 р. остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі та повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 року і вважати ОСОБА_5 засудженим до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 03.02.2023 року.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1