ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/567/25 Справа № 206/241/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність заступника керівника Лівобережної окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність заступника керівника Лівобережної окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що матеріали за заявою ОСОБА_6 направлено до Державного бюро розслідувань, до підслідності якого відноситься здійснення досудового розслідування відповідних кримінальних правопорушень, для прийняття рішення в порядку вимог ст. 214 КПК України.

Враховуючи наведене, слідчий суддя констатував відсутність у діях заступника керівника прокуратури та прокурора ознак бездіяльності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді від 12 лютого 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необгрунтованою, суперечить вимогам КПК України та нормам міжнародного права, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт вказує, що подав до органу прокуратури заяву про вчинене кримінальне правопорушення, відомості за якою мали бути внесені протягом 24 годин, проте отримав лист про скерування його заяви до Територіального управління Державного бюро розслідувань, що на його думку суперечить вимогам закону.

Отже, на переконання апелянта, рішення слідчого судді про відмову у задоволенні його скарги, поданої в порядку ст. 303 КПК України, не ґрунтується на вимогах закону.

На обгрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що у судовому розгляді участі не брав, оскаржувану ухвалу отримав лише 21 лютого 2025 року, за межами строку її апеляційного оскарження.

Учасники кримінального провадження до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися, про причини неявки не повідомили, апелянтом подана заява про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що за правилами ч. 4 ст. 405 КПК України їх неявка не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки ОСОБА_6 не був присутній при постановленні оскаржуваної ухвали, доводи апелянта про те, що він дізнався про її існування лише 21 лютого 2025 року, після чого і подав апеляційну скаргу, матеріалами справи не спростовуються, відомості про отримання ним копії ухвали в матеріалах провадження відсутні, а отже є підстави для висновку, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини та підлягає поновленню.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена зокрема така бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Разом з цим, статтею 216 КПК України визначена підслідність органам досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України, слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, зокрема, вчинених працівником правоохоронного органу.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Крім цього, слід звернути увагу, що аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

З матеріалів провадження слідує, що 28 листопада 2024 року ОСОБА_6 звернувся до Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра із заявою про вчинення працівниками Самарського районного суду м. Дніпропетровська кримінальних правопорушень (а.с. 6, 7).

22 січня 2025 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, мотивуючи її тим, що відомості до ЄРДР за цією заявою, в порушення вимог ст. 214 КПК України, внесено не було.

Як видно із листа Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра за № 52-110ВИХ-24 від 06.12.2024 року, заяву ОСОБА_6 було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, до підслідності якого віноситься здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень вчинених, зокрема, суддею, працівниками суду та правоохоронних органів, для вирішення питання в установленому законом порядку (а.с. 5).

Аналізуючи доводи апелянта щодо безумовної необхідності внесення до ЄРДР відомостей за його заявою, колегія суддів не може із ним погодитись з огляду на наступне.

Так, положення ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачають безумовного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Із заяви ОСОБА_6 не вбачається, що дійсно було вчинене кримінальне правопорушення, оскільки його доводи зводяться до незгоди із діями працівників суду щодо призначення судового засідання у цивільній справі за його участю в режимі відеоконференції, а також висловлення припущення про те, що невідома особа могла підписати від його імені та подати до суду заяву про розгляд справи у такому порядку. У той же час достатніх відомостей та ознак, які вказували б на реальність події кримінального правопорушення, заява не містить, а отже підстави для внесення за нею відповідних відомостей до ЄРДР були відсутні.

Відтак оскаржуване рішення слідчого судді є правильним по суті, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність заступника керівника Лівобережної окружної прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4