Справа № 308/2294/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2025 року м. Ужгород
Із поданого прокурором клопотання вбачається, що ОСОБА_4 наказом Української академії аграрних наук від 23.12.2005 № 245-к призначена на посаду директора Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук (далі Закарпатський інститут АПВ УААН) за контрактом, на термін з 22 грудня 2005 року по 22 грудня 2010 року.
Отже, ОСОБА_4 у силу виконання з 22.12.2005 по 22.12.2010 організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на посаді директора Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук (далі - Закарпатського інституту АПВ УААН), відповідно до положень ч. 3 ст. 18, примітки 1 до ст. 364 КК України, була службовою особою державної наукової установи.
Відповідно до п. 3.1.-3.2. статті 3 Статуту ГКДС ( у редакції від 25.05.2001 із змінами та доповненнями від 12.01.2004) Станція є державною бюджетною науковою установою.
Станція є юридичною особою. Вона має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в Держказначействі з бюджетних та позабюджетних коштів, може від свого імені набувати права і обов`язки, бути позивачем і відповідачем в судах.
Пунктом 3.3. статті 3 Статуту визначено, що Станція заснована на державній власності на основні фонди, інше майно, закріплене за нею Академією, та придбане за рахунок бюджетних та позабюджетних коштів. За Станцією також закріплені землі Академії, надані Станції згідно з державним актом на право постійного користування землею.
Землі, надані Станції для виконання її статутних цілей і завдань, не можуть передаватись у іншу форму власності, на них не можуть створюватись сільськогосподарські кооперативи, селянські (фермерські) господарства. Вилучення земель без згоди Президії Академії не допускається.
Державне майно, закріплене за станцією Українською академією аграрних наук як органом управління державним майном, належить їй на правах оперативного управління.
Здійснюючи це право, Станція володіє і користується зазначеним вище майном відповідно до її статутних цілей для виконання наукових та господарських завдань згідно із законодавством і цим статутом.
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000930 від 05 грудня 1996 року (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 19) Гірсько Карпатській дослідній станції Нижньоворітською сільською Радою народних депутатів Воловецького району Закарпатської області України надано у постійне користування 934,0 га землі в межах згідно з планом землекористування для ведення науково-дослідних робіт відповідно до рішення Нижньо-Ворітської сільської Ради народних депутатів від 20.11.1996 № 8.
Перебуваючи на посаді директора Закарпатського інституту АПВ УААН, ОСОБА_4 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки, несумлінно ставлячись до них, всупереч вимог ст. 84, 142, 149, 150 ЗК України допустила вилучення з постійного користування Гірсько-Карпатської дослідної станції (правонаступник - Закарпатський інститут АПВ НААН) земельної ділянки особливо цінних земель у приватну власність, що спричинило тяжкі наслідки, при наступних обставинах.
Постановою Президії Української академії аграрних наук від 17.08.2006 Протокол № 13 створено гірський науковий підрозділ Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН без права юридичної особи, реорганізувавши ГірськоКарпатську дослідну станцію Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН шляхом приєднання до Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН. Відповідно до п. 3 вказаної Постанови правонаступником в частині майна, майнових прав і зобов`язань Гірсько Карпатської дослідної станції вважати - Закарпатський інститут агропромислового виробництва УААН (п. 3 Постанови).
Наказом директора Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН ОСОБА_4 від 20.09.2006 №31-І визначено реорганізувати ГірськоКарпатську дослідну станцію шляхом приєднання до Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН, створивши на її базі гірський науковий підрозділ; створити ліквідаційну комісію з реорганізації ГКДС.
Наказом директора Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН ОСОБА_4 від 28.12.2007 № 53-І прийнято рішення про передачу основних засобів та товарно-матеріальних цінностей з балансу Гірсько-Карпатської дослідної станції на баланс Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН.
Наказом директора Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН ОСОБА_4 від 31.12.2007 № 54-І затверджено передавальний акт № 1 від 31.12.2007 основних засобів, інших необоротних матеріальних активів Гірсько-Карпатської дослідної станції Закарпатському інституту агропромислового виробництва УААН.
З урахуванням того, що згідно пункту 3 Постанови Президії Української академії аграрних наук від 17.08.2006 протокол № 13 Закарпатський інститут агропромислового виробництва УААН є правонаступником в частині майна, майнових прав і зобов`язань ГірськоКарпатської дослідної станції Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН, та не пов`язується з державною реєстрацією припинення ГірськоКарпатської дослідної станції, датою виникнення універсального правонаступництва Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН щодо Гірсько Карпатської дослідної станції, яка припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання вказаної постанови 17.08.2006.
За наведених вище обставин, Закарпатський інститут агропромислового виробництва УААН являється правонаступником Гірсько-Карпатської дослідної станції.
Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.11.2007 ВКА № 565759 ОСОБА_5 (далі- ОСОБА_5 ) придбав у ОСОБА_6 будинок тваринника, загальною площею 454,95 м2 та господарський блок, загальною площею 261,72 м2 за
87 682,00 грн., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Після цього, ОСОБА_5 12.11.2007 звернувся до Воловецької райдержадміністрації (далі Воловецька РДА) з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проєкту відведення для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,1232 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок тваринника та господарський блок, що йому належать на праві приватної власності.
Надалі, 03.12.2007 директор Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН ОСОБА_4 , в силу своєї посади, будучи обізнаною з нормами ст. 120 ЗК України та в їх порушення, звернулася до Президії Української Академії аграрних наук з клопотанням № 318 про надання згоди на вилучення із землекористування Гірсько-Карпатської дослідної станції Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН земельної ділянки площею 1,1232 га, на якій розташована будівля тваринника і господарський блок, продаж яких дозволено рішенням Президії УААН від 13.06.2005 (протокол №8) для подальшого надання громадянину ОСОБА_5 в зв`язку з переходом права власності на майно та відповідно до статті 120 Земельного Кодексу України.
Разом з тим, 05.12.2007року за результатом розгляду клопотання ОСОБА_5 до Закарпатського інституту АПВ УААН Нижньоворітською сільською радою скеровано клопотання за № 209 про надання згоди на вилучення (викуп) з користування ГКДС, яка ввійшла в склад Закарпатського інституту АПВ земельної ділянки площею 1,1232 га та передачі її ОСОБА_5 для обслуговування будівлі, що йому належить на праві приватної власності.
Відповідно, 27.12.2007 року Постановою Президії Української Академії аграрних наук (протокол №20), склад якої не був обізнаний із намірами ОСОБА_4 , спрямованими на вилучення в порушення норм ст. 84, 142, 149, 150 ЗК України, ЗУ «Про особливості правового режиму діяльності», Статуту Академії та Закарпатського інституту АПВ, особливо цінної земельної ділянки на користь третьої особи, за результатами розгляду клопотання Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН від 03.12.2007 № 318, клопотання Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області від 05.02.2007 № 209, надано згоду на вилучення із землекористування Гірсько-Карпатської дослідної станції Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН земельної ділянки площею 1,1232 га, на якій розташована будівля тваринника і господарський блок, для подальшого надання громадянину ОСОБА_5 у зв`язку з переходом права власності на майно та відповідно до статті 120 Земельного кодексу України.
При цьому, контроль за вилученням та передачею земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства Президією УААН покладено на директора Закарпатського інституту АПВ УААН
ОСОБА_4 ставлячись до своїх обов`язків, маючи при цьому реальну можливість виконати їх належним чином, діючи із службовою недбалістю, не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була та могла їх передбачити, незважаючи на відсутність постанови Кабінету Міністрів України на вилучення особливо цінної землі та погодження Верховної Ради України, діючи усупереч вимогам ст. 84, 142, 149, 150 ЗК України, ЗУ «Про особливості правового режиму діяльності», Статуту Академії та Закарпатського інституту АПВ, директор Закарпатського інституту АПВ УААН ОСОБА_4 , 08.04.2008, керуючись Постановою Президії УААН від 27.12.2007 № 20, звернулася з листом за реєстраційним № 120 до голови Воловецької РДА з проханням погодити вилучення земельної ділянки площею 1,1232 га із землекористування Гірсько-Карпатської дослідної станції Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН та передати її у власність громадянину ОСОБА_5 у зв`язку з переходом права власності.
Розпорядженням Воловецької РДА від 25.04.2008 року № 161, з урахуванням клопотання ГКДС Закарпатського інституту АПВ УААН та погодження Нижньоворітською сільською радою, надано дозвіл ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення вище зазначеної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та його подальшого подання на розгляд та затвердження.
Розпорядженням Воловецької РДА від 29.05.2008 року № 196 «Про затвердження проекту відведення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з користування Української академії аграрних наук земельну ділянку площею 1,1232 га на території Нижньоворітської сільської ради, за межами с. Нижні Ворота, вул. Садова, 12, Воловецького району за власною згодою; затверджено ОСОБА_5 проєкт відведення даної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; передано у власність земельну ділянку.
Згідно висновку комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 3246-Е від 26.09.2024року, проведеної Закарпатським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість зазначеної земельної ділянки станом на 30.05.2008 становила б 446 512,44 гривень без врахування ПДВ.
Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 150 ЗК України та Переліку особливо цінних ґрунтів, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 06.10.2003 № 245, до особливо цінних груп ґрунтів провінції Закарпаття за шифром № 185д відносяться грунти агровиробничої групи: дерново-буроземні та лучно-буроземні ґрунти на алювіальних та делювіальних відкладах середньосуглинкові.
Таким чином, внаслідок службової недбалості, допущеної директором Закарпатського інституту АПВ УААН ОСОБА_4 , в порушення норм земельного законодавства, ОСОБА_5 отримав право володіння земельною ділянкою, яка у відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 150 ЗК України віднесена до особливо цінних земель, ринкова вартість якої станом на 30.05.2008 могла б становити 446 512,44 гривень без врахування ПДВ, що спричинило тяжкі наслідки державі.
Відповідно до ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У звізку з наявними ризиками та наявність реальних загроз щодо укладення удаваних угод про відчуження земельної ділянки добросовісним набувачам, за клопотанням прокурора ОСОБА_8 , розгляд клопотання проведено без повідомлення власника майна , оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про накладення арешту на земельну ділянку, зазначила, що така відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Постановою слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 від 10.02.2025 року дану земельну ділянку визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора, що нерухоме майно має значення речового доказу у кримінальному проваджені та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки таке може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктом кримінально протиправних дій.
Також прокурором, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Прокурором у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, встановленню істини у справі.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити .
Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України виконання ухвали в частині внесення відомостей про арешт майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно покласти на реєстратора центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) Виконавчого комітету Ужгородської міської ради.
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено і проголошено 21.02.2025 року о 16 год. 50. хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1