Номер провадження: 11-сс/813/693/25
Справа № 523/4077/25 1-кс/523/1005/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000724, внесеного до ЄРДР 13 лютого 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 , яке погоджене заступником керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 травня 2025 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі - 991 (дев`ятсот дев`яносто один) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3 000 748 (три мільйони сімсот сорок вісім) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з огляду на наступне:

- пред`явлене повідомлення про підозру є необґрунтованим. Так, аналізуючи зміст повідомлення про підозру, вбачається, що це повідомлення про підозру є неконкретним, у якому взагалі відсутні вимоги п.6 ст.277 КПК України (не зазначено ні часу, ні місця, ні способу вчинення злочину, а правова кваліфікація злочину - ч.3 ст. 369-2 КПК України - не співпадає із викладом фактичних обставин, оскільки відсутні ознаки вимагання з боку підозрюваного ОСОБА_8 . Крім того, допитаний як свідок ОСОБА_11 надав показання, що саме він телефонував ОСОБА_8 із пропозицією зустрітись і допомогти в медичних питаннях, що додатково вказує на відсутність об`єктивної сторони зазначеного злочину в діях ОСОБА_8 ;

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених п.1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу;

- слідчим суддею не вивчено та не проведено аналізу майнового і сімейного стану підозрюваного перед прийняттям рішення щодо визначення розміру застави, яка явно є непомірною, оскільки, підозрюваний має дружину та неповнолітнього сина 2012 року народження, які перебувають на його утриманні, саме ОСОБА_12 забезпечує себе та свою родину матеріальними засобами до існування, так як має постійне місце роботи на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ВП№1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області із середньою заробітною платою 23 тис. грн. в місяць. Всі ці обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків.

Посилаючись на викладене захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту у період з 22 години до 06 години наступної доби.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисники у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Приписами ст. 178 КПК України передбачено що, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до клопотання у провадженні Другого слідчого відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000724 від 13 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України (а.с.13).

Як вбачається з клопотання, наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області (ГУНП) № 1971 о/с від 13.12.2024 майора поліції ОСОБА_8 призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Так, 07.02.2025 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи чоловіком у віці від 18 до 60 років, тобто таким, що підлягає призову під час мобілізації був зупинений в м. Одесі військовослужбовцями та після перевірки військово-облікових документів доставлений в ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військово-лікарської комісії.

Вважаючи, що військовослужбовці його доставили проти волі, ОСОБА_11 зателефонував до ОСОБА_8 за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , повідомив, про те, що його незаконно затримали співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 та запитав у останнього поради, як у фахівця в галузі права, щодо його подальших дій.

ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_11 , що за 10 000 доларів США може домовитись з керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_3, щоб його відпустили.

Далі, 10.02.2025 близько о 16:50 годин ОСОБА_11 під час переміщення в ІНФОРМАЦІЯ_3 по сигналу «Повітряна тривога» зміг покинути територію збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 та прибув до місця проживання.

В подальшому 12.02.2025 під час телефонної розмови ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_11 зустрітись біля його місця проживання, а саме біля магазину «АТБ» за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні 111, для з`ясування чи перебуває він у розшуку.

Після цього, зустрівшись з ОСОБА_11 в обумовленому місці, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом повідомив ОСОБА_11 , що має вплив на знайомих медичних співробітників, які вирішують питання щодо повного списання з лав Збройних Сил України та пояснив, та за грошову винагороду в розмірі 15 000 доларів США він може супроводжувати поетапне проходження військово-лікарської комісії та з подальшим зняттям з військового обліку в зв`язку із інвалідністю, неодноразово вказуючи на те, що в разі не списання з військового обліку і не передачі йому грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США останній матиме проблеми з правоохоронними органами, буде перебувати в розшуку та у разі його затримання буде мобілізований до лав ЗСУ.

Після цього, розуміючи протиправність дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинюваний злочин та у подальшому діяв під контролем на викриття злочинної діяльності.

У наступному 12.03.2024 близько 11:54 під час телефонної розмови ОСОБА_8 повідомив, що потрібно зустрітися та вказав, що буде чекати біля магазину АТБ, де зустрічались минулого разу.

Після цього 12.03.2025 близько 12:01 год на виконання свого злочинного умислу ОСОБА_8 зустрівши з ОСОБА_11 біля магазину АТБ, за адресою: м. Одеса, просп. Небесної сотні, буд. 111, де в ході розмови повідомив, що для позитивного вирішення питання

ОСОБА_13 має надати гроші в сумі 15000 доларів США, які будуть зберігатися у ОСОБА_8 до виготовлення необхідних документів, з метою забезпечення виконання домовленості з знайомими лікарями профільних медичних закладів Одеської області, які займаються виготовленням необхідних документів для отримання відповідної групи інвалідності.

Наступного дня, 13.03.2025 близько 18:50 год., ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел та переслідуючи корисливий мотиви, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, прибув на автомобілі марки Honda Accord 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 на територію парковки навпроти магазину «АТБ», який розташований за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні 111, де за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_11 , після чого на виконання попередньо виказаної вимоги перебуваючи в салоні вказаного автомобіля одержав від останнього неправомірну вигоду у розмірі 15000 доларів США, що (станом на 13.03.2025, згідно офіційного курсу НБУ, становило 622905 грн) за здійснення впливу на знайомих медичних працівників та посадових осіб профільних медичних закладів Одеської області, уповноважених на виконання функцій держави, для прийняття рішення щодо визнання ОСОБА_11 , інвалідом відповідної групи, що дасть в подальшому змогу зняття з військового обліку як непридатного до військової служби.

Безпосередньо після отримання зазначеної неправомірної вигоди, злочинні дії ОСОБА_8 було викрито та припинено співробітниками правоохоронних органів, після чого останнього затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с.47-50)

За вищевикладених обставин, 14 березня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням (а.с.91-98).

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення в якій зазначено про те, що ОСОБА_8 вимагає грошові кошти від 13 лютого 2025 року (а.с.20-21); протоколом огляду та вручення грошових коштів від 13 березня 2025 року (а.с. 81-86); протоком затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13 березня 2025 (а.с. 47-50); протоколом обшуку автомобіля від 13 березня 2025 року (а.с. 51-60); протоколами допиту особи у якості свідка ОСОБА_11 аналіз якого свідчить про вимагання грошових коштів ОСОБА_8 від 14 березня 2025 року (а.с.69-72).

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Що стосується тверджень сторони захисту про провокацію злочину зі сторони свідка ОСОБА_11 слід зазначити, що остаточна оцінка вчинених ОСОБА_8 дій та їх кваліфікація буде надана за результатом розгляду кримінального провадження по суті, у ході якого будуть відкриті всі матеріали досудового розслідування та надані суду для оцінки як ті докази, що обвинувачують, так і ті, що виправдовують особу.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та знищити; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до тяжкого злочину, а саме ч.3 ст.369-2 КК України. Зазначений злочин є умисним та корупційним та щодо нього у разі визнання особи винуватою законодавчо заборонено застосування ст.ст.69, 75 КК України. На переконання апеляційного суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду;

- підозрюваний маючи значний досвід роботи в органах Національної поліції, володіючи інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у вказаному кримінальному провадженні, може вжити заходів, з метою знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження та наразі не зібрані;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри у значній мірі підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , якого особисто знає підозрюваний, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на свідка з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- ОСОБА_8 займав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, тому останній у ході несення служби набув службові та неформальні зв`язки, які може використати для протидії кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Однак, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника відносно того, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного та не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки підозрюваного, який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєва необхідних для кожної людини.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що з урахуванням характеру інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення (тяжкого корисливого корупційного злочину під час воєнного стану), застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Апеляційний суд зазначає, що розмір застави більший ніж визначено у пунктах 1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України може бути визначений слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, які передбачено у КПК України. При цьому суд, приймаючи рішення про розмір застави, на одному важелі терезів має покласти достатню міру гарантування виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а на інший - неможливість завідомої непомірності застави для особи.

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою, через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на неї з боку сторони обвинувачення для досягнення результату протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається, виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25.04.2000 р. (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ані в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У будь-якому випадку із структури статті 5 Конвенції в цілому, та її третього пункту, зокрема, слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (зокрема, пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007 р., заява № 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009 р., заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

На підставі вищенаведеного, очевидно, що першочерговим є аналіз майнового стану підозрюваного не лише в аспекті його доходів, але й в аспекті витрат, які є необхідним для нормальної життєдіяльності. Застосування застави до підозрюваного не має бути надмірним тягарем і призвести до фактично скрутного матеріального становища останнього, оскільки це не є покаранням. Застава лише має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків на період досудового розслідування, тобто фактично перевірки слідчої версії. Варто звернути увагу на положеннях КПК України, відповідно до яких у клопотанні про застосування запобіжного заходу повинні міститись не тільки виклад обставин, на підставі яких обвинувачення дійшло до висновку про необхідність внесення застави, а і посилання на матеріали і докази, що підтверджують ці обставини. При цьому саме докази, а не лише припущення сторони обвинувачення, мають доводи співмірність для підозрюваного запропонованого розміру застави.

Враховуючи вищевикладені підходи ЄСПЛ до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі - 991 (дев`ятсот дев`яносто один) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3 000 748 (три мільйони сімсот сорок вісім) гривень, є необґрунтованими і переслідують іншу мету, ніж забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі наведеного, апеляційний суд не погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного, та вважає, що апеляційна скарга захисника в цій частині підлягають частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Апеляційний суд, погоджується з висновком слідчого судді, що у цій справі наявний виключний випадок, який обумовлений такими обставинами: застава визначених КПК межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження, тож у цій справі наявний виключний випадок через що альтеративна застава має бути визначена у більшому розмірі, ніж передбачена КПК; тяжкістю кримінального правопорушення; корупційним характером та обставинами вчинення злочину; розмір неправомірної вигоди, доведеним на рівні обґрунтованої підозри; наявністю у цьому кримінальному провадженні значного суспільного інтересу; майновим станом підозрюваного, членів його сім`ї.

При цьому, апеляційний суд при визначенні майнового стану підозрюваного та членів його сім`ї враховував: офіційний/задекларований майнової стан підозрюваного (а.с.28-29); наявність у власності підозрюваного та його родини об`єктів, а саме: на праві приватної власності у підозрюваного ОСОБА_8 перебуває земельна ділянка площею 0,0854 га з кадастровим номером :02:003:0496, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237, та транспортний засіб HONDA ACCORD (2006 р.в.); на праві спільної сумісної власності розмір частки 1/3 у підозрюваного ОСОБА_8 перебуває квартира загальною площею (кв.м.): 57.3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37; на праві спільної сумісної власності розмір частки 1/3 дружині підозрюваного - ОСОБА_14 володіє квартирою загальною площею 31.3 (кв.м.) за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15019781.

З урахуванням надмірної суспільної небезпеки корупційних злочинів, оскільки, у сучасних умовах корупція стала чинником, який реально загрожує національній безпеці, демократичному розвитку держави та суспільству, конституційному ладу, а саме підриває авторитет країни, обмежує конституційні права і свободи людини та громадянина, порушує принципи верховенства права, встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади, військового командуванню, управлінських структур приватного сектору, руйнує моральні та суспільні цінності, дискредитує державу на міжнародному рівні, та заважає подоланню збройної агресії зовнішнього ворога. При цьому складність подолання корупції полягає у тому, що її наслідки зумовлені такими факторами мотивації особи як бажання багатства і влади, та тим, що це явище викликає у певних верств суспільства «звикання», тобто ставлення до нього не як до аномалії, а як до «норми життя».

З наведених мотивів апеляційний суд, вважає, що застава у розмірі 500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000(один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень, з одного боку, утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000724, внесеного до ЄРДР 13 лютого 2025 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 , яке погоджене заступником керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про застосуванні запобіжного заходу - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», до 11.05.2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000(один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами: отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року; заставна сума за підозрюваного ОСОБА_8 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/693/25; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ).

Підозрюваний ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого або прокурора;

- повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними ( ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та інших осіб, які на даний час вставнолюються);

- здати на зберігання до ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання визначених судом обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить до 11 травня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4