У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001106 від 03.07.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2024 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, не має зареєстрованого місця проживання, до затримання проживав за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції

за допомогою сервісу EASYCON)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції. Призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України.

Короткий зміст вироку.

ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2023 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Ухвалено початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили. В строк покарання ОСОБА_5 зараховано попереднє ув`язнення день за день в період з 14.07.2023 по 24.12.2023 включно та частково відбуте покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2023 з 25.12.2023 до дня набрання цим вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 260 грн. (двісті шістдесят гривень). Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7750 грн. (сім тисяч сімсот п`ятдесят гривень). Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. (десять тисяч гривень). Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання не враховано пом`якшуючі обставини, а саме, його щире каяття, поважний вік, поганий стан здоров`я, наявність хронічних хвороб. Вважає, що з врахуванням цих обставин у суду апеляційної інстанції наявні підстави для пом`якшення призначеного йому покарання та застосування положень ст. 69 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 29.06.2023 о 18:14 год. ОСОБА_5 , будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, разом з особою, кримінальне провадження відносно якої закрито ухвалою суду від 16.01.2024 на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, перебував неподалік магазину «АТБ-маркет» за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка 2/1, де вони побачили потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому ОСОБА_5 разом з особою, кримінальне провадження відносно якої закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, довели потерпілого ОСОБА_8 до квартири де він мешкає, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де у них виник злочинний, корисливий умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном. Перебуваючи у квартирі ОСОБА_8 без його згоди, ОСОБА_5 та особа, кримінальне провадження відносно якої закрито ухвалою суду від 16.01.2024 на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, діючи за попередньою змовою між собою, умисно, відкрито, протиправно, із погрозою застосування насильства що виражалось словесною погрозою за невиконання їхніх вимог до потерпілого ОСОБА_8 , який висловлював словесну вимогу покинути приміщення його квартири, з метою заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, розуміючи, що на території України введено військовий стан, перебуваючи у вищезазначеній квартирі, взяли сумку чорного кольору з червоними елементами та логотипом фірми «Nike», в яку склали документацію належну потерпілому, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «S21 Ultra» та ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору.

В подальшому, ОСОБА_5 та особа, кримінальне провадження відносно якої закрито ухвалою суду від 16.01.2024 на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 8000,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст. 186 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, конкретні обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, лікування у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не проходив, має ряд хвороб, за місцем відбування покарання в ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор» характеризується посередньо.Обставин, які пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення судом не встановлено. За такого суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, яке за розміром наближене до мінімального строку, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Є неспроможними доводи обвинуваченого про можливість пом`якшення йому покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду не встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання. Висловлене ОСОБА_5 щире каяття у вчиненому злочині, не є достатньою підставою для застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки застосування цих вимог закону можливо лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Так щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Разом з тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 фактично частково визнає свою винну у вчиненні інкримінованого правопорушення, в своїх показах плутається, намагаючись виправдати себе, що в сукупності, не може свідчити беззаперечно про щирість його каяття.

Наявність у обвинуваченого певного переліку хвороб, а також його вік не є обставинами, які пом`якшують покарання, та дані обставини взяті судом до уваги при призначення покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст. 186 КК України.

За такого, врахувавши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного. Обставини наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції, були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку

Крім того, суд вірно врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, однак він на шлях виправлення не став і вчинив тяжкий умисний корисливий злочин проти власності, передбачений ч.4 ст. 186 КК України, завдані матеріальні збитки не відшкодував.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання ОСОБА_5 , у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2024 року, щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді