Справа № 166/1247/24 Провадження №11-кп/802/334/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 19 березня 2025 року (ЄРДР №0000025),

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ратнівського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025, про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бережці, Ковельського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000025.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 19 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено, застосований обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, до 17 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає ухвалу суду необґрунтованою. Посилається на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. У судовому засіданні допитані усі свідки. Також обвинувачений не має на меті жодним чином ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому відсутні будь які підстави вважати, що він не дотримуватиметься покладених на нього процесуальних обов`язків при застосуванні запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково. Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього відповідних обов`язків передбачених КПК України.

В судове засідання прокурор не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав суду.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає за можливе апеляційний розгляд провадження провести у відсутності прокурора, відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання сторони обвинувачення прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України. При цьому, обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Встановлено і те, що судовими рішеннями ОСОБА_6 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 19.03.2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17.05.2025 року включно.

Продовжуючи обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, місцевий суд врахував обґрунтованість пред`явленого обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені п. п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри та/або пред`явленого обвинувачення, яка (які) стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання сторони обвинувачення в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України.

Так, наведені стороною обвинувачення у клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є доведені ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , не має постійного місця роботи, офіційних джерел доходу. В даний час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацію майна. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 має статус обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні за ч.3 ст. 332 КК України (організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України), судовий розгляд якого здійснюється Шацьким районним судом Волинської області.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, його віку та стану здоров`я, відсутності медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання доведеним ризикам, встановленим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведеними стороною обвинувачення.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про неналежну оцінку доказів і доводів, які подані та наведені стороною захисту є цілком безпідставними, оскільки місцевим судом такі докази фактично були перевірені й оцінені в розрізі з усіма матеріалам кримінального провадження в їх сукупності.

Також не є слушними апеляційні доводи про те, що посилання прокурора на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України є нічим іншим як необґрунтованими припущеннями, оскільки наявність таких ризиків підтверджено та доведено стороною обвинувачення.

Водночас, суд відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України також обґрунтовано не визначав розмір застави, оскільки ОСОБА_6 , окрім іншого обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.3 ст. 307 КК України, а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а тому розмір застави у даному кримінальному провадженні, на підставі п. 5 ч.4 ст. 183 КПК України не визначається, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Усі інші доводи сторони захисту з приводу незаконності судового рішення в частині продовження строку запобіжного заходу на увагу суду не заслуговують, оскільки не є такими, що зменшували б ризики, які були доведені стороною обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді