ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3264/20 Номер провадження 11-кп/814/991/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_2 ;

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

з секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора: ОСОБА_6 ;

захисників - адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

обвинуваченого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду кримінальне провадження, внесене до внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001109 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року, відносно:

ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безручки Полтавського району та області, громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючого, на обліку на біржі праці не перебуває, не інваліда, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, зі слів інших кримінальних проваджень, тяжких хвороб, скарг на стан здоров`я на даний час не має - визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши в цій частині кримінальне провадження, за ст. 190 ч.4 КК України визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

В С Т А Н О В И В :

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року, гр. ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, із закриттям в цій частині кримінального провадження.

За ст. 190 ч.4 КК України гр. ОСОБА_9 визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід обвинуваченого до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт із раніше встановленими заборонами згідно ухвал суду.

Цивільні позови гр. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

ОСОБА_9 органом досудового слідства обвинувачувався в тому, що 20 лютого 2013 близько 12-00 год. перебуваючи в АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому гр. ОСОБА_13 і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу» ( електронна система онлайн-платежів, Інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також, пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами на суму 50 000 грн., отримавши їх під розписку у потерпілого, без наміру їх повертати у подальшому. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд.

2-й епізод. В квітні 2013 ОСОБА_9 перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ) 72, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому гр. ОСОБА_13 і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 10 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

3-й епізод. Продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_13 , у червні 2013, перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, заволодів грошовими коштами на суму 10 000 доларів США, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 10 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

4-й епізод. Продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_13 , у серпні 2013 року перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, заволодів грошовими коштами на суму 10 000 доларів США, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 10 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

5-й епізод. ОСОБА_9 продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_13 у вересні 2013 року перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності ( Жовтнева ), 72, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_13 у сумі 5 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

6-й епізод. Продовжуючи свої дії, об`єднані єдиним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого, у жовтні 2013 року перебуваючи в приміщенні офісу ТЦ «Будинок меблів «Ворскла» в м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), 72, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, продовжив переконувати потерпілого про необхідність вкладення додаткових коштів з метою отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу», а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 15 000 доларів США. Вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, упродовж квітня-жовтня 2013 року обвинувачений заволодів грошовими коштами потерпілого гр. ОСОБА_13 на загальну суму 50 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 399 500 грн., тобто завдав потерпілому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, яка в 696 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

7-й епізод. У червні 2013 року (точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) ОСОБА_9 перебуваючи неподалік ресторану «Полтава», по вул. Пушкіна, 1Г, в с. Копили Полтавського району Полтавської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmonеу» ( електронна система онлайн-платежів, інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами потерпілої гр. ОСОБА_11 в сумі 8 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 63 920 грн., отримавши їх під розписку, без наміру їх повертати. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріального збитку на вказану вище суму, яка більш, ніж в 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум громадян, та є значною шкодою.

8-й епізод. У лютому 2014 (точної дати та місця вчинення правопорушення в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, ОСОБА_9 передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, попередньо представившись фахівцем в сфері ІТ-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmoney» ( електронна система онлайн-платежів, інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері ) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, зловживаючи довірою потерпілої гр. ОСОБА_14 отримав від останньої персональну інформацію по картковому рахунку НОМЕР_1 відкритого у AT «Приватбанк», з якого в подальшому шляхом використання мережі Інтернет використовуючи агрегатор платіжних методів для інтернет-бізнесу Групи FinTech компаній Interkassa, в період з 25.02.2014 по 08.03.2014 здійснив ряд переказів з вказаного карткового рахунку на електронний гаманець № НОМЕР_2 відкритий у Wallet One - міжнародна платіжна система, що працює у всіх сегментах ринку електронних платежів, чим заволодів грошовими коштами на загальну суму 1 864,77 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 20 522,50 грн., без наміру їх повертати потерпілій. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд.

9-й епізод. 29.07.2014 в м. Полтава (точного місця вчинення правопорушення в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому гр. ОСОБА_12 бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи повторно, зловживаючи довірою потерпілого, ОСОБА_9 попередньо представившись фахівцем в сфері IT-технологій, під приводом отримання високого прибутку при роботі в системі «Webmoney» (електронна система онлайн-платежів, інтернет - розрахунків, середовище для ведення бізнесу та електронної комерції для її учасників ), а саме шляхом отримання відсотків при передачі учасником системи іншому учаснику ( трансфері) майнових прав, облік яких здійснюється за допомогою спеціальних розрахункових розписок - «титульних знаків», номінованих в прив`язці до різних валют і золота, а також пообіцявши повернути кошти з відсотками, заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 500 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину складало 5 502,7 гривень, без наміру їх повертати. Вказаними грошима розпорядився на власний розсуд.

10-й епізод. 08.12.2015 в денний час доби (точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим), ОСОБА_9 перебуваючи в АДРЕСА_1 , зловживаючи довірою свого знайомого - потерпілого гр. ОСОБА_15 , під виглядом взяття у тимчасове користування майно, заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, згідно усної домовленості, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнового збитку потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, заволодів належним потерпілому ноутбуком «ASUS К56СВ (К56СВ-ХХ035Н)» с/н : D5NOCV65038421D, бувшим у використанні, вартістю відповідно до висновку експерта від 27.11.2018 № 4426 - 5 044,80 грн. Вказаним ноутбуком розпорядився на власний розсуд, заклавши 08.12.2015 до ломбарду. Отримані від реалізації майна гроші, витратив на власні потреби.

Дії обвинуваченого по 1 епізоду органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 190 ч. 1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Дії обвинуваченого по: 7, 8, 9, 10 епізодам органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 190 ч. 2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство ), вчинене повторно, а по 7 епізоду і за кваліфікуючою ознакою - завдання значної шкоди потерпілому.

Дії обвинуваченого по: 2, 3, 4, 5, 6 епізодам органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 190 ч. 4 КК України, як заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство ), вчинене повторно та у особливо великих розмірах.

Визнаючи ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України, суд першої інстанції, зазначив, що вина обвинуваченого у вказаних злочинах об`єктивно доводиться обсягом достатніх і належних доказів, перелік яких судом не наведено, зважаючи на наявність обґрунтованого клопотання ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строків давності.

Виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.4 ст.190 КК України суд першої інстанції, враховуючи позицію останнього, який не визнав своєї вини, зазначив що органом досудового слідства об`єктивно не здобуто, а відповідно прокурором не надано належних та допустимих доказів, вини обвинуваченого, оскільки лише свідчення потерпілого ОСОБА_13 , які останній не підтвердив безпосередньо суду, є не достатніми та не дають підстав покласти їх в основу обвинувального вироку, за відсутності інших доказів.

На вказаний вирок суду прокурор Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_12 подали апеляційні скарги. У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор ОСОБА_10 , прохала вирок суду Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року скасувати, в частині визнання невинуватості та виправдання за ч.4 ст.190 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги, зазначала, що суд при ухваленні вироку не надав належної оцінки доказам, не навів належних і достатніх мотивів свого рішення та безпідставно виправдав ОСОБА_9 за ч.4 ст. 190 КК України.

Вказувала, що суд, не приймаючи в якості доказів показань потерпілого ОСОБА_13 , як такі, які не були предметом його безпосереднього дослідження, безпідставно не взяв до уваги, що потерпілий ОСОБА_13 є інвалідом 2 групи, обмежений у пересуванні, тому не мав можливості з`явитися до суду.

Зазначала, що суд у вироку не надав оцінку та не проаналізував в достатній мірі наявні у справі докази винуватості ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема: дані Головного управління ДФС у Полтавській області про стан доходів ОСОБА_13 станом на 2018 рік; показань самого обвинуваченого, який не заперечував відносин з потерпілим ОСОБА_13 з приводу участі в системі ВебМані; показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; інформації отриманої від UAB «DEED Baltic»; показань потерпілих ОСОБА_18 .

В доповненнях до апеляційної скарги прохала звільнення ОСОБА_9 за ч.ч.1, 2 ст. 190 КК України на підставі ст.49 КК України, із закриттям провадження в цій частині провести ухвалою, як це визначено процесуальним законодавством. Відповідно до положень п.3 ст.404 КПК України прохала повторно дослідити докази по справі, а саме: показання потерпілого ОСОБА_13 , інформацію від UAB «DEED Baltic»

Потерпіла ОСОБА_11 в апеляційній скарзі прохала вирок Полтавського районного суду від 20.09.2023 стосовно ОСОБА_9 скасувати, ухвали новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 за ч.2,ч.4.ст.190 КК України та призначити йому реальну міру покарання. Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задовільнити в повному обсязі.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги, зазначала що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки, ухвалений з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, ухвалений на підставі не об`єктивно з`ясованих обставин, які не підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом в порушення вимог передбачених КПК України, не відповідає завданню та загальним засадам кримінального провадження.

Вказувала на те, що суд першої інстанції неправомірно звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки останнім та його захисником відповідного клопотання суду надано не було. Матеріали справи лише містять клопотання ОСОБА_19 про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ст. 284 КПК України.

Вважає, що судом безпідставно не були дослідженні, не оцінені та не проаналізовані докази, які підтверджують вину ОСОБА_9 по епізодах, де вона є потерпілою. Крім того безпідставно не допитано в якості свідка ОСОБА_20 .

Прохала викликати до суду апеляційної інстанції та допитати свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 .

Потерпілий ОСОБА_12 в апеляційній скарзі прохав вирок Полтавського районного суду від 20.09.2023 стосовно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги, зазначав що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки, ухвалений з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, ухвалений на підставі не об`єктивно з`ясованих обставин, які не підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом в порушення вимог передбачених КПК України, не відповідає завданню та загальним засадам кримінального провадження.

Вказував на те, що суд першої інстанції неправомірно звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки останнім та його захисником відповідного клопотання суду надано не було. Матеріали справи лише містять клопотання ОСОБА_19 про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ст. 284 КПК України.

Вважає, що судом безпідставно не були дослідженні, не оцінені та не проаналізовані докази, які підтверджують вину ОСОБА_19 по епізодах, де він є потерпілим. Крім того безпідставно не допитано в якості свідка ОСОБА_20 .

Прохав викликати до суду апеляційної інстанції та допитати свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 .

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 , після роз`яснення йому змісту обвинувачення та процесуальних наслідків задоволення його клопотання, прохав звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.190 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно нього закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які прохали звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та вважали вирок в частині виправдання законним і обґрунтованим, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги з внесеними змінами, думку адвоката потерпілих ОСОБА_18 , дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та клопотання обвинуваченого, колегія суддів приходить до такого.

З наведеного вище вбачається, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України, на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття в цій частині кримінального провадження, проведено вироком суду.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Приписами ч.2 ст.284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що дії ОСОБА_9 за 1, 7, 8, 9, 10 епізодам кваліфіковано за ст. 190 ч. ч. 2, 1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ( шахрайство ), вчинене повторно, а по 7 епізоду і за кваліфікуючою ознакою - завдання значної шкоди потерпілому.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст.190 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу у редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінальних правопорушень, є нетяжкими злочинами.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч., ч. 1, 2 ст.190 КК України, за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за вказаними статтями Кодексу в апеляційних скаргах не оспорюються.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинні положення п.2 ч.1 ст.49 КК України передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених в ст.49 КК України підстав та наявності згоди з боку обвинуваченого, ухвалою суду закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, судом першої інстанції при вирішенні вказаного питання вимоги кримінально-процесуального законодавства дотримано не в повній мірі.

Так, матеріали справи, станом на момент надходження справи до суду апеляційної інстанції, не містили письмового клопотання обвинуваченого та його захисника про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Відсутність такого клопотання свідчить про наявність сумнівів, щодо усвідомлення ОСОБА_9 змісту вказаних дій та умов і наслідків їх застосування. Крім того, суд, виходячи з вимог процесуального закону та обставин кримінального провадження, вказане питання повинен був вирішити окремим процесуальним документом, зокрема ухвалою.

В суді апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 , за підтримки його захисника, подано до суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, за вчиненні правопорушень передбачених ст. 190 ч. ч. 2, 1 КК України. В судовому засідання після роз`яснення головуючим ОСОБА_9 суті пред`явленого обвинувачення по вказаним епізодам та умов і наслідків вчинення зазначених дій, останній своє клопотання підтримав та прохав його задовольнити.

Прокурор не мав заперечень щодо даного клопотання, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 погодився на закриття кримінального провадження. Представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 щодо клопотання заперечував, посилаючись на невизнання обвинуваченим своєї вини та відсутності для цього підстав.

Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, а також за умови, що суд роз`яснив їм суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Враховуючи наведене, вирок суду щодо ОСОБА_9 в цій частині підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст.190 КК України, на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому колегія суддів звертає увагу на слушні доводи прокурора та потерпілих про неправильне застосування судом процесуального законодавства, яким врегульовано питання звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

За вказаних обставин доводи потерпілих щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та необхідності додаткового допиту свідків та повторного дослідження доказів по епізодам кримінального провадження за ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, є неприйнятними.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Докази винуватості ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, на які посилався прокурор, перевірені судом відповідно до статей 86, 87, 94 КПК України та належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину та виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення, поза розумним сумнівом, недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, та яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Згідно з вимогами цієї статті доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Виправдовуючи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, суд першої інстанції на підставі ст.94 цього Кодексу повно та всебічно дослідив усі докази, зокрема, зібрані стороною обвинувачення, дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, і дійшов правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Висновки суду, щодо неможливості покладення в основу обвинувального вироку показань потерпілого ОСОБА_13 , оскільки останній не підтвердив їх у суді безпосередньо, на думку колегії суддів є обґрунтованими та не спростовуються доводами апеляційної скарги прокурора та матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів, не приймає доводи прокурора, щодо можливості суду першої інстанції прийняти, як доказ, показання потерпілого ОСОБА_13 , які не були предметом його безпосереднього дослідження, з посиланням на те, що ОСОБА_13 є інвалідом 2 групи, обмежений у пересуванні, тому не мав можливості з`явитися до суду.

Підставою для такого висновку, став факт не забезпечення стороною обвинувачення участі у судовому розгляді потерпілого безпосередньо, чи його допиту в режимі відеоконференції. Крім того, взято до уваги поведінку потерпілого ОСОБА_13 , який не виявив зацікавленості і бажання взяти участь у справі та захистити свої прав у передбачений процесуальний спосіб.

За таких обставин, клопотання прокурора про дослідження в судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_13 , не містить обґрунтованого процесуального змісту, а тому задоволенню не підлягає.

Доводи прокурора, про те, що стороною обвинувачення надано до суду належні та достатні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні правопорушень передбачених ч.4 ст. 190 ККУ, які безпідставно судом не взято до уваги, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 у суді, в яких останній визнав вину лише щодо епізоду шахрайських дій щодо ОСОБА_15 , не можуть бути визнанні достатніми доказами по епізодах за ч.4 ст. 190 КК України, оскільки вони фактично співпадають із 1 епізодом кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 ККУ, за яким обвинуваченого звільнено від відповідальності.

Дані Головного управління ДФС у Полтавській області про стан доходів ОСОБА_13 станом на 2018 рік та інформація отримана від UAB «DEED Baltic», не є окремим достатнім доказом вчинення обвинувачених шахрайських дій у особливо великих розмірах, оскільки містить лише загальні відомості які підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами.

Показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , також не є достатнім доказом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні правопорушень за якими суд останнього виправдав, оскільки вони підтверджують лише загальновизнані всіма учасниками справи дані, щодо участі обвинуваченого та потерпілих в системі ВебМані.

Безпідставним є посилання прокурора, як на доказ, винності обвинуваченого у вчинені злочинів за ч.4 ст. 190 КК України, показань потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вони, як і наведені вище показання свідків, стосуються умов їх участі в системі ВебМані.

Всі перераховані прокурором та наведені вище докази винності обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст. 190 КК України, не містять даних які б підтверджували факти заволодіння останнім коштами потерпілого ОСОБА_13 , у великих розмірах, а тому доводи прокурора про можливість покладення їх в основу обвинувального висновку є неприйнятними.

Доводи потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в частині оскарження висновків і дій суду щодо епізодів кримінальних правопорушень, за якими обвинуваченого ОСОБА_9 виправдано, не підлягають перевірці, оскільки дана частина кримінального провадження не стосується їх інтересів, а відповідно останні не мають процесуальних прав на їх оскарження.

За таких обставин, судом першої інстанції було вірно встановлено, що докази об`єктивно не підтверджують інкримінованого обвинуваченому правопорушення за ст. 190 ч.4 КК України, оскільки на підставі дослідження і оцінки доказів в їх сукупності, з урахування принципу презумпції невинуватості в даному випадку вбачається виправдувальний вирок за епізодами: 2,3,4,5,6, у зв`язку з недоведеністю в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Щодо цивільного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів зазначає наступне, за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру та позбавлений можливості вирішити цивільні позови вразі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження.

Однак, колегія суддів роз`яснює, що відповідно до засад кримінально процесуального права, ця обставина не перешкоджає потерпілим звернутися з аналогічними позовами в порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на нереабілітуючій підставі у зв`язку із закінченням строків давності, не звільняє ОСОБА_9 від обов`язку відшкодувати заподіяні його діями збитки та шкоду потерпілій стороні. У зв`язку з цим, твердження потерпілої, висловлені в змісті апеляційної скарги, про зміну вироку в частині вирішення цивільного позову не є підставною для зміни висновків суду з даного приводу, між тим, можуть бути предметом розгляду й перевірки суду цивільної юрисдикції за доводами потерпілих.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_9 слід задовольнити, апеляційні скарги прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 слід задовольнити частково, проте, вирок підлягає скасуванню в частині звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 та ч.2 ст190 КК Україні, в іншій частині залишити без змін

Керуючись ст.ст. 284, 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року відносно ОСОБА_9 в частині звільнення за правопорушення передбачених в частині 1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - скасувати.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України на підставі ст. 49 КК України, провадження стосовно ОСОБА_9 закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ: __________________ ОСОБА_2

_______________ ОСОБА_3 ______________ ОСОБА_4