КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5440/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року,

за участю учасників апеляційного розгляду

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ОСОБА_9

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 4 листопада 2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу незаконною і необґрунтованою, подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить поновити строки апеляційного оскарження, скасувати ухвалу.

Клопотання про поновлення строків обґрунтовано тим, що 6 вересня 2024 року оголошено резолютивну частину оскаржуваної ухвали з вказівкою про дату та час повного тексту ухвали. Повний текст ухвали, яка містить мотиви прийнятого рішення, не був вручений або направлений ні обвинуваченому, ні стороні захисту, у зв`язку з чим 12 вересня 2024 року сторона захисту вимушена була повторно звернутись до місцевого суду з заявою про видачу копії вказаної ухвали. Однак, станом до 17 вересня 2024 року копія ухвали так і не була ні вручена, ні направлена стороні захисту, а подана захисником заява не розглянута судом. У ЄДРСР текст ухвали також був відсутній. 17 вересня 2024 року на електронну адресу захисника була направлена копія ухвали, у той же час обвинуваченому вона не була вручена, що позбавило сторону захисту можливості подати своєчасно апеляційну скаргу. Вказані обставини вважає такими, що свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарженні ухвали суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник, як на одну з підстав скасування ухвали, посилається на неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що у своїх запереченнях на клопотання прокурора сторона захисту ставила питання про порушення процедури обмеження прав і свобод, продовження чи зміни запобіжного заходу. Однак, суд першої інстанції не надав жодної оцінки зазначеним захистом доводам з цього приводу, що, крім іншого, свідчить про неповноту судового розгляду. Окрім того, суд першої інстанції, взагалі не надаючи оцінку порушенням порядку та процедури, які передбачені вимогами ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішив клопотання прокурора, яке подане з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України. При цьому прокурором клопотання про поновлення строку на подачу такого клопотання заявлено не було. Таким чином, як наголошує захисник, процедура, встановлена законом, при продовженні позбавлення свободи ОСОБА_10 не відбулась, і суд не надав цьому оцінку, що робить рішення суду незаконним.

Також захисник наголошує на тому, що суд першої інстанції не надав оцінку порушенням процедури, визначеної ч. 2 ст. 184 КПК, якою передбачено, що копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Судом навіть не з`ясовувалося, чи отримав взагалі обвинувачений примірник або копію клопотання про продовження строків тримання його під вартою, а лише послався на ч. 3 ст. 331 КПК України, визначивши тільки обов`язок суду розглянути клопотання прокурора. Захисник наголошує, що обвинувачений клопотання прокурора взагалі не отримував. Клопотання прокурор з порушенням порядку, передбаченому ч. 2 ст. 184 КПК України, безпосередньо на початку засідання вручив тільки захисникам, тим самим було порушено право ОСОБА_7 на захист, що в розумінні п. З ч. 2 ст. 87 КПК України, є істотним порушенням його прав і основоположних свобод. Проте, суд першої інстанції помилково не прийняв це до уваги, не дав цим порушенням належної оцінки, що говорить про неповноту судового розгляду, який відбувався з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а тому ухвалу від 6 вересня 2024 року необхідно скасувати.

Окрім того, як зазначає апелянт, ухвалою, що оскаржується, порушено право на ефективний засіб правового захисту, оскільки порушення строків впливає на законність самого утримання під вартою, порушуючи права обвинуваченого на свободу, справедливий судовий розгляд та доступ до ефективного правового захисту, з огляду на те, що ОСОБА_7 не мав можливості, навіть, ознайомитися з клопотанням прокурора про продовження йому запобіжного заходу. За таких обставин, на переконання захисника, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції діяв упереджено та очевидно не бажав з`ясовувати та забезпечувати права обвинуваченого на захист.

Також апелянт звертає увагу, що судом взято до уваги наведені у клопотанні обставини без матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання. При цьому захисник вказує, що він тільки 6 вересня 2024 року вперше брав участь у судовому розгляді вказаного кримінального провадження, а тому вважає, що у матеріалах справи, можливо, і наявні будь-які матеріали, проте, він не був ознайомлений, навіть, з обвинувальним актом.

Окремо захисник зазначає про невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, що полягає у тому, що суд, як на наявність ризику впливу на потерпілого, посилається на дії невідомих осіб, в діях яких, очевидно, вбачається склад злочину, та упереджено вважає їх реальними та доведеними, ще й вважає причетним до цих дій ОСОБА_7 . Водночас, суд не вказав, у якій спосіб до таких дій причетний обвинувачений ОСОБА_7 та що дає підстави так вважати. Окрім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив та загострив увагу на тому, що інший обвинувачений у зазначеному кримінальному провадженні - ОСОБА_11 , який згідно з обвинувальним актом є співучасником вчиненого разом із ОСОБА_7 злочину, уже тривалий час переховується від суду. При цьому, як зазначає захисник, не зрозуміло, яким чином до таких дій ОСОБА_11 причетний ОСОБА_7 . На переконання захисника, жодного обґрунтування про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до порушень обов`язків з боку обвинуваченого ОСОБА_11 судове рішення, що оскаржується, не містить.

Захисник наголошує, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що зазначалося адвокатом ОСОБА_9 про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 розслідувалося та розглядається судом з 20 лютого 2019 року (тривалий час), що обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою з 19 грудня 2023 року, що з 2019 року до грудня 2023 року, тобто, протягом 3 років 10 місяців, ОСОБА_7 , маючи статус підозрюваного та обвинуваченого у цьому ж провадження, жодного разу не порушував покладені на нього обов`язки.

Окрім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції не надав оцінку твердженням захисту про те, що сторона обвинувачення протягом тривалого часу не може забезпечити доведення винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині та належну правову процедуру, чим позбавляє ОСОБА_7 права на розумні строки кримінального провадження, правову визначеність, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, яким є і обвинувачений.

Таким чином, як наголошує захисник, жодний з ризиків, вказаних прокурором і визнаний судом, не доведений.

У доповненнях до апеляційної скарги захисник просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена незаконним складом суду. В обґрунтування захисник посилається на те, що судовий розгляд проводиться незаконним складом суду, який визначений з порушенням процедури, передбаченої ст. 35 КПК України. Так захисник зазначає, що згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2019 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначений склад суду: головуючий - суддя ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , і саме такий склад суду проводив судовий розгляд протягом 2019-2023 років. У подальшому за Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_13 з посади судді) від 12 червня 2023 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначений склад суду: головуючий - суддя ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_12 , ОСОБА_14 . Однак, в судовому засіданні 28 червня 2023 року о 12.42 год. судом прийнято рішення про проведення судового розгляду кримінального провадження одноособово, після чого через 39 сек. суддя оголосив новий склад суду та розпочав судовий розгляд кримінального провадження, що, на переконання захисника, свідчить про порушення вимог ст. 35 КПК України, оскільки, як наголошує захисник, вказаний час недостатній для здійснення у встановленому законом порядку визначення судді, що викликає підозру у тому, що відбулась фальсифікація.

Захисник, з посиланням на положення п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України, наголошує, що суддя немає права брати участь у розгляді справи у разі порушення вимог ст. 35 КПК України, оскільки фактично без автоматизованого розподілу справи суддя ОСОБА_1 визначив себе головуючим, а тому вважає, що судовий розгляд проводиться незаконним складом суду.

Згідно з ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог закону судом апеляційної інстанції витребувані копії ухвали про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою та клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане прокурором під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисників та обвинуваченого на підтримку доводів клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги, прокурора, який заперечувала проти задоволення клопотання захисника та апеляційної скарги, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0001289за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором в судовому засіданні заявлене клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За результатами розгляду вказаного клопотання ухвалою суду від 6 вересня 2024 року продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 4 листопада 2024 року включно, та роз`яснено порядок і строки її оскарження.

6 вересня 2024 року оголошено резолютивну частину оскаржуваної ухвали з вказівкою про дату та час повного тексту ухвали.

За правилами п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК Україниапеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З огляду на викладене, останній день строку на апеляційне оскарження ухвали суду для захисника ОСОБА_6 є 11 вересня 2024 року - середа.

Апеляційна скарга подана захисником шляхом направлення електронною поштою лише 18 вересня 2024 року, тобто, поза межами строку на апеляційне оскарження.

Разом з тим, захисником в обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначено про те, що повний текст ухвали, яка містить мотиви прийнятого рішення, не був вручений або направлений ні обвинуваченому, ні стороні захисту, у зв`язку з чим 12 вересня 2024 року сторона захисту вимушена була повторно звернутись до місцевого суду з заявою про видачу копії вказаної ухвали. Однак, станом до 17 вересня 2024 року копія ухвали так і не була ні вручена, ні направлена стороні захисту, а подана захисником заява не розглянута судом. У ЄДРСР текст ухвали також був відсутній. 17 вересня 2024 року на електронну адресу захисника була направлена копія ухвали, у той же час обвинуваченому вона не була вручена, що позбавило сторону захисту можливості подати своєчасно апеляційну скаргу.

Наведені захисником доводи не спростовано наявними матеріалами.

З огляду на положення ст. 117 КПК України, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що захисником строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 6 вересня 2024 року пропущений з поважних причин, а тому доходить висновку, що такий строк підлягає поновленню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з доповненнями, то колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що на стадії судового розгляду прокурором в судовому засіданні заявлене клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України, яке відноситься до особливо тяжкого злочину та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна; що винуватість ОСОБА_7 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які досліджені під час судового розгляду, проте, закінчити судовий розгляду на даний час неможливо. З огляду на наявність ризиків, прокурор вважає необхідним продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так, прокурор наголошує на тому, що наявні ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідка, продовження злочинної діяльності.

В обґрунтування наявних ризиків прокурор послався на те, що ОСОБА_7 здійснювався тиск та погрози з боку певних осіб, які діють від імені ОСОБА_7 , на потерпілого, які почались після допиту потерпілого у суді, про що останній повідомив у своїй заяві, направленій до Дарницької окружної прокуратури м. Києва та Дарницького районного суду м. Києва. При цьому прокурор наголосив на тому, що судове засідання, в ході якого потерпілим ОСОБА_15 надавались показання суду, проводилось лише за участі сторін кримінального провадження, тобто, без вільних слухачів. Однак, на момент здійснення погроз ОСОБА_15 співрозмовник вже чітко знав про зміст та характер наданих потерпілим показів, з приводу чого й були озвучені погрози, що, на переконання прокурора, свідчить про пряму причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вказаних подій та безумовно свідчать про здійснений обвинуваченим через інших осіб незаконного впливу на потерпілого, тиску на останнього з метою відмови від попередньо наданих ним показань та подальшого уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені діяння, що підтверджує наявність реального ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитувались у суді та показання яких мають значення для доказування вини обвинуваченого. Вказаному ризику, на думку прокурора, може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи також на те, що обвинувачений ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів у різних судах, що безумовно дає підстави для висновку про схильність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, що також підтверджує реальність ризику, - вчинення іншого кримінального правопорушення.

Окрім того, прокурор у клопотання наголошує на тому, що 5 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 Печерським УП ГУ НП повідомлено про підозру в особливо тяжкому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 1, 2 ст. 255 КК України, що, на думку прокурора, лише підтверджує те, що обвинувачений ОСОБА_7 схильний до вчинення злочинів та постійно їх вчиняє, що рівень його небезпечності для суспільства лише росте, з огляду на тяжкість злочинів, які йому інкримінуються правоохоронними органами. За наведених обставин прокурор вважає, що до обвинуваченого менш тяжкі запобіжні заходи не можуть бути застосовані у зв`язку з тим, що вони не будуть дієвими і не зможуть запобігти вчиненню дій, описаних у цьому клопотанні.

Також прокурор зазначив про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від суду, оскільки, розуміючи, яке покарання загрожує йому у разі доведення вини, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, що унеможливиться встановленні істини у кримінальному провадженні. Також прокурор звертає увагу, що на підтвердження цього ризику свідчить і той факт, що інший обвинувачений у даному кримінальному провадженні уже тривалий час переховується від суду.

За змістом оскаржуваної ухвали в судовому засіданні захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення заявленого клопотання та зазначив, що всі клопотання прокурора ідентичні, жодного обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 районними судами міста Києва ухвалено не було, а тому вина не доведена та його підзахисний вважається невинуватим. Крім того, показання потерпілого, які є єдиним доказом у справі, неодноразово змінювалися. Також захисником було наголошено на тому, що кожен має право на справедливий суд. ОСОБА_7 справно ходив у судові засідання, до поліції з`явився самостійно та добровільно віддав наявну у нього зброю. Крім того, його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, четверо дітей та цивільну дружину, яка перебуває у декретній відпустці, а тому є всі підстави для зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання та зауважив, що прокурором порушено порядок вручення стороні захисту та обвинуваченому клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки воно подане з порушенням строків передбачених ч.1 ст.199 КПК України. При цьому прокурором не зазначено та не надано суду доказів на підтвердження доводів, зазначених у клопотанні. Стан здоров`я його підзахисного наближений до критичного, останній переніс оперативне втручання на лівій руці, що потребує надання йому належної медичної допомоги. Також захисник повторно підкреслив інформацію, озвучену його колегою, - захисником ОСОБА_9 щодо міцних соціальних зв`язків його підзахисного та зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ сама по собі тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується особа, не може бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію своїх захисників.

За результатами розгляду клопотання прокурора судом вказане клопотання задоволено та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 4 листопада 2024 року включно.

Ухвала обґрунтована тим, що суд, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, враховує обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за формою вини є умисним, при доведенні провини за яке обвинуваченому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також судом враховані дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, характеристики, а саме, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, має постійне місце проживання у м. Києві, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, раніше не судимий, однак, згідно з вимогою УІАП відносно нього до Києво-Святошинського районного суду Київської області 26 грудня 2017 року скеровано обвинувальний акт за ч. 2 ст. 345 КК України, до Дарницького районного суду м. Києва 19 липня 2021 року скеровано обвинувальний акт за ч. 3 ст. 186 КК України, до Печерського районного суду м. Києва 10 серпня 2021 року скеровано обвинувальний акт за ч. 4 ст. 296 КК України, а також 5 січня 2024 року СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч.ч. 1, 2 ст. 255 КК України (справа перебуває на розгляді у Дарницькому районному суді м. Києва).

Також судом враховані об`єкт посягання у даному кримінальному провадженні та суспільний резонанс, а встановлені обставини в їх сукупності дали суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою на даному етапі кримінального провадження в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Судом визнаний реальним на даний момент ризик переховування від суду, оскільки, розуміючи, яке покарання йому загрожує у разі доведення вини, ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

При цьому судом наголошено на тому, що інший обвинувачений у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_11 , який згідно з обвинувальним актом є співучасником вчиненого разом з ОСОБА_7 злочину, уже тривалий час переховується від суду.

Також, на переконання суду, реальним та доведеним є ризик незаконного впливу на потерпілого, який факти тиску на нього з боку осіб, які діють від імені ОСОБА_7 , виклав у зверненні до прокуратури та у клопотанні про застосування відносно нього заходів безпеки, які судом оцінено як реальні, та винесено ухвалу від 13 листопада 2023 року про застосування відносно потерпілого заходів безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».

Перевіряючи існування ризику щодо вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень, судом взято до уваги і той факт, що різними судами м. Києва та Київської області розглядаються кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 , зокрема, до Києво-Святошинського районного суду Київської області 26 грудня 2017 року скеровано обвинувальний акт за ч. 2 ст. 345 КК України, до Дарницького районного суду м. Києва 19 липня 2021 року скеровано обвинувальний акт за ч. 3 ст. 186 КК України, до Печерського районного суду м. Києва 10 серпня 2021 року скеровано обвинувальний акт за ч. 4 ст. 296 КК України. Обвинувальний акт у зазначеному провадженні був скерований до Дарницького районного суду м. Києва 19 липня 2019 року та по інших справах ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів як до подій, які згідно з обвинувальним актом мали місце по справі, де потерпілим є ОСОБА_15 , так і після.

Окрім цього, судом враховано і повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст.189 КК України, від 5 січня 2024 року (справа перебуває на розгляді у Дарницькому районному суді м. Києва).

Водночас, вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, судом взято до уваги положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України та враховано, що згідно з обвинувальним актом обвинуваченому інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства. За наведеного суд дійшов висновку, що жоден з інших альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст. 177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду.

Також судом не здобуто інформації, яка б категорично виключала можливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Враховуючи вищенаведений комплекс обставин, суд дійшов висновку, що єдиним запобіжним заходом, який в змозі забезпечити уникненню передбачених ст.177 КПК України ризиків, є тримання під вартою.

Водночас судом взято до уваги доводи захисників щодо стану здоров`я ОСОБА_7 та висунута вимога забезпечення належної охорони здоров`я обвинуваченого шляхом надання йому адекватної медичної допомоги, і, коли цього вимагає медичний стан, забезпечення регулярного і систематичного нагляду поряд із комплексною стратегією лікування, мета якої полягатиме не лише в реагуванні на симптоматичному рівні, а й у подавленні наявних в ув`язненого хвороб або недопущенні їх загострення, у тому числі обстеження та лікування поза межами СІЗО та допущення лікарів інших лікувальних закладів до обвинуваченого в межах СІЗО.

Також судом перевірялись доводи захисника ОСОБА_6 про порушення прокурором при поданні клопотання строків, передбачених ч.1 ст.199 КПК України, та невручення завчасно клопотання захисникам та обвинуваченому. За результатами перевірки доводів суд врахувавши положення ч. 3 ст. 331 КПК України, а саме, що функція контролю у даному випадку полягає у розгляді поданих клопотань щодо доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування та прийняття рішення з цього питання шляхом постановлення відповідної ухвали, розглядаючи у черговий раз питання щодо запобіжного заходу, вислухавши, врахувавши та надавши оцінку доводам, які мали можливість повно та детально висловити прокурор, захисники та обвинувачений, та постановив рішення, яке, на переконання суду першої інстанції, в повній мірі кореспондується з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що встановлені у кримінальному провадженні ризики, а саме, що обвинувачений зможе переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування або зміни запобіжного заходу.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу (пункт 76 рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що під час розгляду питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.

У пункті 60 рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти Росії» від 21 липня 2003 року суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, у якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

Встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого, так і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, його наслідки, на думку колегії суддів, у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам обвинуваченого забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Так, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину з застосуванням насильства та його наслідків, вимоги ст. 183 КПК України, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава; за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає.

Що стосується доводів захисника про незаконність складу суду під час розгляду кримінального провадження, у т.ч. на час постановлення оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним наголосити на тому, що відповідно до ч. 11 ст. 31 КПК України суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретного кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

З долучених до апеляційної скарги документів встановлено, що згідно з даними Звіту про повторний автоматизований розподіл справ між суддями від 28 червня 2023 року з метою зменшення складу суду визначено для розгляду вказаного кримінального провадження склад суду - суддя ОСОБА_1 (ас. 65-66).

Таким чином, станом на час постановлення оскаржуваної ухвали суду склад суду в суді першої інстанції визначений відповідно до вимог ст. 35 КПК України.

Що ж стосується інших доводів захисника про визначення вказаного складу суду з порушенням вимог закону, то колегія суддів наголошує, що, зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку таким доводам захисника з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, встановлених ст. 422-1 КПК України, та предмету апеляційного перегляду, і такі доводи підлягають перевірці та оцінці за наявності всіх матеріалів кримінального провадження, у т.ч. технічних засобів фіксації судового засідання.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції перевірялись доводи сторони захисту про подання прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з порушенням вимог закону в частині дотримання строків для подання такого клопотання, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі, а, окрім того, за змістом оскаржуваної ухвали та копії журналу судового засідання кожний із захисників та обвинувачений під час розгляду клопотання прокурора надали свої пояснення та заперечення, що не дає підстав стверджувати про порушення прав сторони захисту і, на думку колегії суддів, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Також колегія суддів враховує, що за змістом наявних у розпорядженні апеляційного суду документів під час розгляду клопотання прокурора сторона захисту не зазначала про те, що копія клопотання прокурора не була вручена обвинуваченому, а тому доводи захисника у цій частині є непереконливими.

За встановлених на даний час обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2024 року, якою продовжено строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 4 листопада 2024 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4