ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-сс/821/437/24 Справа № 694/2780/24Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 176 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2024 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Югорськ Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , ромської національності, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю на строк до 20.12.2024 включно, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_10 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання вказував, що в період дії воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, неодноразово продовжений та який триває по теперішній час, а саме 18 серпня 2024 року у ОСОБА_7 , виник умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом пред`явлення вимоги передати грошові кошти в сумі 40000 грн. погрожуючи фізичною розправою потерпілій та її близьким родичам.

З метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_7 умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих спонукань, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом учинення вимагання грошових коштів, скориставшись тим, що цивільний чоловік ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , командир взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону в/ч НОМЕР_1 , який відповідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, 06.08.2024 зник безвісті, ОСОБА_7 , використовуючи психологічний стан потерпілої ОСОБА_11 , погрожуючи потерпілій, її дітям та цивільному чоловіку, який зі слів ОСОБА_7 перебуває у полоні збройних сил російської федерації, повідомляючи потерпілій, що від дій ОСОБА_7 залежить життя та здоров`я ОСОБА_12 , з 18 серпня 2024 року, використовуючи мобільний телефон та месенджери почав вимагати грошові кошти в сумі 40000 грн.

У подальшому, 22.10.2024 о 12 год. 29 хв. ОСОБА_11 , сприймаючи погрози та прокляття ОСОБА_7 , які спрямовані на її цивільного чоловіка ОСОБА_12 , та її дитину, через відділення банку АТ «Ощадбанк» перерахувала на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , який зареєстровано на ОСОБА_7 , 30000 грн.

22.10.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 22.10.2024 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України - вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану.

В обгрунтування необхідності застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий вказував на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, неможливість їх запобіганню шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Ухвалою слічого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2024 року клопотання задоволено частково. Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово з застосуванням електронних засобів контролю.

Покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; заборонити підозрюваному цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідності надання підозрюваному невідкладної медичної допомоги за межами місця проживання; носити електронний засіб контролю; заборонено підозрюваному, будь-яким способом спілкуватись з потерпілою ОСОБА_11 по цьому кримінальному провадженню, за відсутністю слідчого чи прокурора; зобов`язано здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено. Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст. 181КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою мають право з`явитися у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали визначено до 20.12.2024 року включно.

Постановляючи таке рішення, слідчий суддя виходив з наявності обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, існування у кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, який слідчий суддя визнав доведеним органом досудового розслідування. Натомість, врахувавши особу підозрюваного, який раніше не судимий, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю буде достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні оскаржив її в апеляційному порядку. Просить ухвалу скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали, слідчим суддею не в повній мірі враховано тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Вважає, що слідчий суддя необґрунтовано відхилив наявність у кримінальному провадженні ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, який, натомість, підтверджено допитом потерпілої.

Прокурор звертає увагу суду, що слідчий суддя безпідставно прийняв покази свідка ОСОБА_13 , яка є зацікавленою особою, щодо наявності у підозрюваного неофіційного працевлаштування.

На думку апелянта, слідчий суддя помилково в ухвалі вказав про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей та дружини.

Крім того, апелянт наголошує на існуванні у кримінальному провадженні ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, якому слідчий суддя не надав оцінки.

За наведених обставин, прокурор вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою є неможливим.

У запереченні на апеляційну скаргу, адвокат ОСОБА_8 , який захищає інтереси ОСОБА_7 просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, мотивуючи тим, що слідчий суддя в ухвалі надав оцінку всім ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, та встановив наявність лише ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник звертає увагу, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, на існуванні якого наполягає апелянт, був проаналізований слідчим суддею, який дійшов правильного висновку про його недоведність, оскільки наявність такого ризику ґрунтувалась лише на припущеннях.

Крім того, зауважує, що в ухвалі слідчий суддя одним з обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, поклав на підозрюваного обов`язок із заборони будь-якого спілкування з потерпілою ОСОБА_11 .

Наголошує, що прокурором та слідчим не доведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, захисник вказує, що протягом місяця з часу винесення оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 сумлінно дотримується застосованого відносно нього запобіжного заходу, що свідчить про достатність та співмірність обраного слідчим суддею запобіжного заходу і про досягнення мети його застосування.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги за наведених у ній підстав, думку захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити законне судове рішення в силі, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2024 року відповідає даним вимогам.

Згідно з положенням п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 4 цієї статті, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, необов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Колегією суддів встановлено, що Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2024 року за №0000025.

За матеріалами клопотання є достатньо даних, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану, що підтверджується сукупністю доказів, наявних у матеріалах, які долучені до клопотання.

22.10.2024, з врахуванням зібраних у кримінальному провадженні доказів, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Колегія суддів вважає, що, задовольняючи частково клопотання слідчого та обираючи стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя дотримався вимог Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ і норм кримінального процесуального закону, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, обставини кримінального правопорушення, характеризуючі дані на особу підозрюваного, який раніше не судимий, наявність міцних соціальних зв`язків, наявність доведеного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, який існує в силу того, що підозрюваному, який раніше не судимий, у випадку визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення від покарання останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, буде достатнім запобіжним заходом для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання наявному у кримінальному провадженні ризику.

Крім того, з моменту обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 до апеляційного розгляду справи, пройшло більше місяця, та жодних порушень процесуальних обов`язків, виконання яких покладено на підозрюваного ухвалою слідчого судді, останнім не допущено. Доказів протилежного апелянтом не надано.

Тому, колегія суддів вважає, що вказане свідчить про достатність та дієвість обраного слідчим суддею запобіжного заходу.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо неналежної оцінки ризиків у кримінальному провадженні, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів оцінює критично, так як слідчий суддя при обранні запобіжного заходу надав оцінку наведеним у клопотанні ризикам, та дійшов висновку про їх недоведеність, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Доводи апелянта фактично зводяться до незгоди з наданою в ухвалі оцінкою, натомість, інших доказів щодо підтвердження існування таких ризиків, прокурор до суду апеляційної інстанції не надав.

Крім того, колегія суддів критично оцінює твердження апелянта про наявність ризику незаконного впливу на потерпілу, оскільки одним з процесуальних обов`язків, покладених слідчим суддею на підозрюваного, визначено заборону спілкування у будь-який спосіб з потерпілою ОСОБА_11 , а тому існування такого ризику фактично нівельовано покладеним обов`язком.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ч.1 ст. 194 КПК України, викликало необхідність у застосуванні запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного ув`язнення.

Тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів буде враховуватись судом, у випадку визнання особи винуватою та призначенні покарання при розгляді кримінального провадження по суті, натомість, дана обставина не вказує на обов`язковість застосування до особи найбільш суворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, як слідчим в клопотанні, так і прокурором в апеляційній скарзі, не обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України, ніж тримання під вартою, що вірно враховано слідчим суддею, та з врахуванням положень ч.4 ст. 194 КПК України застосовано до ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про необхідність застосування стосовно підозрюваного виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за наведених у апеляційній скарзі підстав.

Доводи прокурора щодо відсутності доказів утримання підозрюваним малолітніх дітей та цивільної дружини не спростовують правильності висновків слідчого судді щодо достатності обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що будь-яких підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2024 року, та обрання стосовно підозрюваного більш суворого запобіжного заходу немає.

Керуючись статтями 405, 407, 419, 422 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2024 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю на строк до 20.12.2024- без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді