Номер провадження: 11-кп/813/1531/24
Справа № 504/2660/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 28.03.2024 у к/п №0000111 від 22.05.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Білолісся Татарбунарського р-ну Одеської обл., громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, працюючого по найму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1673 грн.

Вирішено знищити речові докази, а саме патрони калібру 5,45?39 мм, загальною кількістю 43 шт., які передані до камери зберігання речових доказів ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 20.05.2023, точного часу не встановлено, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , знайшов патрони калібру 5,45?39 мм, загальною кількістю 43 шт, та поклав їх до своєї сумки.

В подальшому, 22.05.2023 ОСОБА_8 , діючи всупереч вимог ст. 68 Конституції України, п. 1 «Переліку видів майна, що може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою ВР України «Про право власності на окремі види майна» №2471-XII від 17.06.1992, п.п. 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою КМУ №576 від 12.10.1992 з наступними змінами, п. 11.7 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС №662 від 21.08.1998, за невстановлених обставин, незаконно, без відповідного законом дозволу придбав шляхом знахідки, зберігав та в подальшому носив при собі військові боєприпаси до стрілецької вогнепальної зброї калібром 5,45х39 мм, у кількості 43 шт., з яких 34 шт. з кулями із сталевим осердям, 4 шт. з кулями підвищеної пробивної здатності та 5 шт. з трасуючими кулями, що придатні до стрільби з мисливської нарізної або комбінованої зброї, а також переробленої вогнепальної зброї виготовленої саморобним способом відповідного калібру.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, не погодилась із оскаржуваним вироком суду в частині вирішення питання стосовно долі речового доказу з огляду на залишення судом поза увагою того, що патрони в кількості 43 шт., калібру 5,45х39 мм є безпосередньо предметом кримінального правопорушення та, на підставі положень ст. 96-2 КК України, підлягають спеціальній конфіскації, можуть бути конфісковані в дохід держави та використані для потреб ЗСУ.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині вирішення питання стосовно долі речового доказу та ухвалити в цій частині новий вирок, яким застосувати спеціальну конфіскацію на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ч. 9 ст. 100 КПК України та конфіскувати у власність держави патрони калібру 5,45х39 мм, загальною кількістю 43 шт.; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку обвинуваченого без поважних причин в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 підтримала частково та просила вирок суду змінити в частині вирішення питання стосовно долі речових доказів, застосувавши спеціальну конфіскацію, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з наступних підстав.

Мотивуючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд 1-ої інстанції, враховуючи позицію обвинуваченого, який провину визнав повністю та не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши обмеження щодо апеляційного оскарження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники провадження, та обмежився лише допитом обвинуваченого.

Відтак суд, враховуючи вищевикладене, правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України за кваліфікуючими ознаками: придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , якого буде достатнього для його виправлення та попередження вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд 1-ої інстанції врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України та призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, а також застосував стосовно нього положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців та покладенням на нього певних обов`язків.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції в частині встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правової кваліфікації його дій та призначення покарання ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Водночас, заслуговують на увагу доводи прокурора з приводу неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні питання стосовно долі речового доказу патронів калібру 5,45?39 мм, загальною кількістю 43 шт., з огляду на наступні обставини.

За приписами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Пункт 3 ч. 9 указаної норми передбачає, що майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Предмет кримінального правопорушення це річ матеріального світу, з приводу якої чи у зв`язку з якою вчиняється кримінальне правопорушення.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що безпосереднім предметом інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину були військові боєприпаси стрілецької вогнепальної зброї патрони калібру 5,45?39 мм, загальною кількістю 43 шт.

При цьому, в апеляційній скарзі сторона обвинувачення обґрунтовано посилається на те, що такі боєприпаси можуть бути використані для потреб ЗСУ, зокрема, з метою їх подальшого використання за призначенням під час виконання заходів щодо оборони України, захисту її територіальної цілісності та недоторканості, внаслідок чого при вирішенні питання про долю такого речового доказу було б доцільніше застосувати стосовно нього спеціальну конфіскацію на підставі вимог ст. 96-2 КК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ої інстанції стосовно знищення патронів калібру 5,45?39 мм, загальною кількістю 43 шт., є необґрунтованим та таким, що не відповідає вищезазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо вирішення питання про застосування спеціальної конфіскації є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, окремо апеляційний суд наголошує на тій обставині, що відповідно до постанови Об`єднаної Палати ККС у складі ВС від 16.09.2024 у справі №183/4229/23 (провадженні №51-5837кмо23) ОП дійшла висновку про те, що застосування згідно положень ст.ст. 96-1, 96-2 КК України судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації не є тим «іншим випадком», передбаченим ч. 1 ст. 421 КПК України, що погіршує становище обвинуваченого. Відповідно до ст.ст. 408, 420 та 421 КПК України, рішення апеляційного суду, яким застосовується спеціальна конфіскація, постановляється у формі ухвали.

За встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності постановлення в даному випадку нового вироку з метою зміни порядку вирішення долі речового доказу та застосування спеціальної конфіскації предмету інкримінованого ОСОБА_8 злочину атомість, з огляду на вищевикладені положення судової практики, застосування судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації не є випадком погіршення становища обвинуваченого в розумінні вимог ч. 1 ст. 421 КПК України, внаслідок чого апеляційний суд вважає за можливе вирок суду 1-ої інстанції змінити в частині вирішення питання стосовно долі речового доказу.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Отже, враховуючи допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні оскаржуваного вироку стосовно ОСОБА_8 в частині вирішення питання стосовно долі речового доказу, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 та відповідної зміни вироку суду з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407-409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 28.03.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України змінити, в частині вирішення долі речового доказу.

Абзац четвертий резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«На підставі п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та речовий доказ патрони калібру 5,45?39 мм, загальною кількістю 43 шт., які передані до камери зберігання речових доказів ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. конфіскувати у власність держави».

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4