Справа № 308/2440/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 , погоджене заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000102 від 24.01.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кизил-Арват Республіки Туркменістан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, неодруженого, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого в силу статті 89 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що слідчими Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 24.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Надалі, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на виконання свого злочинного умислу щодо незаконного переправлення осіб через держаний кордон України, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , розробили протиправний механізм переправлення осіб через державний кордон України відповідно до якого, особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, перетинають кордон поза межами пункту пропуску до країн Європейського Союзу осіб.

З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , підшукали особу, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (який надалі діяв під контролем правоохоронних органів).

Зокрема, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , маючи на меті незаконно переправити ОСОБА_9 через державний кордон України, проінструктував ОСОБА_9 про те, що йому необхідно з`явитись до м. Ужгород, де необхідно буде, на декілька днів, винайняти житло, до моменту організації ними його ( ОСОБА_9 ) незаконного переправлення через державний кордон України.

Згідно вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_9 за вказану організацію незаконного переправлення, повинен був їм ( ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ) заплатити грошові кошти у сумі 6000 доларів США.

Надалі, 10.02.2025 близько 18:00 год. за вказівками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 прибув до м. Ужгород та заселився в орендованій квартирі що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

В подальшому 11.10.2024 близько 09:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи у м. Ужгород зустрівся з ОСОБА_9 та повідомив йому, що для переправлення його через державний кордон України необхідно буде зробити документ, який надасть йому можливість безперешкодно проїжджати через контрольні пости які розташовані на дорозі, яка веде до місця незаконного перетину державного кордону України.

Після цього, близько 12:20 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 прибули за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 познайомив ОСОБА_9 з військовослужбовцем Державної прикордонної служби України ОСОБА_8 ..

У ході вказаної розмови, ОСОБА_8 повідомив, що виготовить для ОСОБА_9 документ, який буде свідчити, що він представник органів прикордонної служби, та який надасть йому можливість безперешкодно проїжджати через контрольні пости для доїзду до місця перетину державного кордону.

Крім того, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , що перетин останнім державного кордону планується на наступний день на Україно-Словацькому кордоні в районі міста Перечин Закарпатської області, зазначивши, що в цей день одна із ділянок державного кордону неподалік міста Перечина Закарпатської області, буде без охорони військовослужбовців органів Державної прикордонної служби України.

У свою чергу, ОСОБА_7 запевнив ОСОБА_9 що організація переправлення його через державний кордон України, буде успішна.

Під час цієї розмови, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , висловили ОСОБА_9 вимогу надати їм завдаток у розмірі 1500 доларів США за організацію ними його незаконного перетину державного кордону України.

Надалі, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , близько 14 год. прибули за адресою м. Ужгород вул. Андрія Палая, неподалік магазину «Зіна» де їх очікував ОСОБА_4 який був на транспортному засобі «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час розмови ОСОБА_9 із ОСОБА_4 , яка відбулася у присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_4 надав вказівки та поради щодо незаконного перетину ОСОБА_9 державного кордону.

Зокрема, ОСОБА_4 вказав ОСОБА_9 напрямок державного кордону на якому відбудеться організація його незаконного перетину державного кордону України, а також вказав місця розташування вишок на яких несуть службу військовослужбовці Державної прикордонної служби України, щоб не бути ними виявленими.

Крім того, ОСОБА_4 зобов`язався особисто провести ОСОБА_9 до лінії державного кордону України для його незаконного ним перетину.

В подальшому, того ж дня, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 прибули до м. Ужгород, а саме до будинку АДРЕСА_4 де ОСОБА_9 , взявши з місця проживання грошові кошти у сумі 1500 доларів США. надав їх ОСОБА_7 , який в свою чергу повідомив, що переправлення відбудеться наступного дня, а саме 12.02.2025 та щоб ОСОБА_9 очікував наступних його вказівок.

12.02.2025 близько 10:00 год. ОСОБА_7 в ході телефонної розмови повідомив ОСОБА_9 , що переправлення відбудеться цього дня, близько 17:00 год.

Того ж дня (12.02.2025), біля 17 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 на транспортному засобі «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 прибули до будинку АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_9 та вказав сідати до них в автомобіль.

Під час слідування в автомобілі до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 надали вказівку ОСОБА_9 виключити мобільні телефони при перетині державного кордону, а ОСОБА_4 , у свою чергу повідомив ОСОБА_9 про необхідність у подальшому виконувати всі вказівки ОСОБА_8 , до автомобіля якого вони зараз його підсадять.

Надалі, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 прибули до готелю «Закарпаття» за адресою м. Ужгород площа Кирила і Мифодія, 5, де їх очікував ОСОБА_8 на транспортному засобі марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 та ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 пересіли до нього в автомобіль, де ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7 передав останньому решту грошових коштів у сумі 4500 доларів США за незаконне переправлення через державний кордон України, які ОСОБА_7 забрав собі та повідомив ОСОБА_9 , що надалі доставку його до кордону та переправлення буде здійснювати ОСОБА_8 і вийшов з автомобіля, після чого біля 20.50 год. 12.02.2025 протиправна діяльність ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по організації ними незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України була припинена працівниками правоохоронних органів.

Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Клопотання мотивоване тим, що необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена необхідністю забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що його попросили відвезти людину, після чого до нього в авто сів один із підозрюваних, вони розмовляли між собою, один передавав іншому грошові кошти. В той час він вийшов з авто і повернувся після того, як ті закінчили розмову.

Захисник підозрюваного заперечував проти поданого клопотання, зазначив, в діях ОСОБА_4 немає складу кримінального правопорушення. Вказав, що прокурором не зазначено, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити запобігання ризикам, які вказані в клопотанні, а тому просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Шостого слідчого (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 24.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

13 лютого 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме про те, що він обґрунтовано підозрюється у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином. Санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконний вплив на потерпілих, свідків, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя, враховує дані, що характеризують особу підозрюваного, той факт, що вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне, з урахуванням виключних обставин, клопотання слідчого задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя при постановленні даної ухвали, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, інших даних про його особу, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, слідчий суддя приходить до переконання, що розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним своїх обов`язків, передбачених КПК України, слід встановити в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Також слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з 20 год. 57 хв. 12 лютого 2025 року до 11 квітня 2025 року включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним своїх обов`язків, передбачених цим Кодексом в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень).

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській областісвій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків - два місяці.

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1