Справа № 308/797/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/797/24, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002118 від 15.10.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, вважається не судимим, -

у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

14.10.2023 року, близько 20 год. 40 хв., ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно проведеного дослідження у крові якого виявлено спирт етиловий в концентрації 2,15 ‰, всупереч п. 2.9 а.) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля, який перебував у його постійному користуванні - «Аudi А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 та розпочав рух. В салоні даного автомобіля перебували також пасажири: 1) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на передньому пасажирському місці; 2) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сидів на задньому пасажирському місці по центру; 3) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сиділа на задньому пасажирському місці справа; 4) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка сиділа на задньому пасажирському місці по центру; 5) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який сидів на задньому пасажирському місці зліва; 6) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка сиділа на задньому пасажирському місці зліва; 7) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який сидів на задньому пасажирському місці справа.

Цього ж дня, близько 20 години 50 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Аudi А8» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався зі швидкістю 70-80 км/год., що перевищувало максимально дозволену швидкість у населеному пункті в місті Ужгород, вулицею Доманинською, в напрямку вулиці Шумної, та біля будинку № 251, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був і міг їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, всупереч п. п. 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалась, відволікся від керування даного транспортного засобу, і допустив дотичне зіткнення з припаркованим на правому узбіччі автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого втративши керування автомобілем, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив виїзд за межі неї на ліве узбіччя, де допустив чергове зіткнення з електроопорою та парканом домоволодіння № 288 по вулиці Доманинській в м. Ужгород.

У такий спосіб ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме:

- п. 2.3 б) ПДРУ - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9 а) ПДРУ - водієві забороняється в тому числі керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 10.1 ПДРУ - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 12.1 ПДРУ - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.4 ПДРУ - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

В результаті даної ДТП, згідно проведених судово-медичних досліджень, пасажири автомобіля «Audi A8» - ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 4-8 ребра зліва; ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини діафізу лівої ліктьової кістки та забійно-рваної рани лівої гомілки.

Тілесні ушкодження, що були отримані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому вказавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні скористалася положенням ст. 63 Конституції України, відмовившись від дачі показів. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила обставини вчиненого злочину, що зазначені в обвинувальному акті. Показала, що ОСОБА_5 перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння. Вони їхали у місто Ужгород. В машині також були діти. В результаті ДТП мала поламану руку та розірвану ногу. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши думку сторін судового провадження, суд приходить, «поза розумним сумнівом», до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, відшкодував заподіяну шкоду; дані про його особу, зокрема те , що останній під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше притягався до кримінальної відповідальності, хоч і не має судимості.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є те, що останній щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину даючи визнавальні показання.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 те, що останній свою вину визнав повністю, потерпілі не мають до обвинуваченого претензій.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає правильним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкцією закону з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 , покарання суд не вбачає.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно, яке накладено ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2023 року, а саме на автомобіль марки «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_5 .

Що стосується запобіжного заходу, то суд вважає, що до набрання вироком законної сили, такий слід застосувати до ОСОБА_5 , у виді домашнього арешту у нічний період доби.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати за проведені по справі експертизи в сумі - 8566 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_5 .

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Строк відбування засудженим ОСОБА_5 покарання рахувати з моменту його фактичного затримання.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його перебування під вартою з 15.10.2023 року по 15.11.2023 року, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 , строк його перебування під домашнім арештом з 15.11.2023 року по 15.01.2024 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту до набрання вироком законної сили.

Стягнути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави - 8566 грн. затрачених на проведення судових експертиз.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2023 року скасувати.

Автомобіль марки «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1