Справа № 447/1307/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/646/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника- адвоката ОСОБА_7

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, визначено ОСОБА_6 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 07.06.2018 та остаточно визначено покарання у виді 3 (трьох) років 8 ( вісім ) місяців позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 01.04.2019, близько 17:30 год., перебуваючи в приміщенні торгового залу супермаркету «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що по проспекту Шевченка 3, у м. Новий Розділ, керуючись раптово виниклим прямим умислом на заволодіння чужим майном, із корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав із торгових стелажів вказаного приміщення супермаркету: 11 (одинадцять) пакетів напитку «Extra Strong» 3 в 1 торгової марки «Neskafe», вагою 13г кожен, вартість яких, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 9/367 від 13.05.2019 становить 35,97 гривень; скляну пляшку горілки особливої «Первак домашній пшеничний подвійного перегону» торгової марки «Первак», міцністю 40%, ємністю 0,5л, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 9/367 від 13.05.2019 становить 89,40 гривень; 3 (трьох) штук шоколадних батончиків «bueno» торговельної марки «Кіnder», вагою 43 г кожен, вартість яких, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 9/367 від _13.05.2019 становить 63,90 гривень та 11 (одинадцять) шоколадних батончиків з арахісом торговельної марки «Snikers», вагою 49 г кожен, вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 9/367 від 13.05.2019 становить 108,46 гривень, після чого покинув місце вчинення злочину разом із викраденим товаром. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» майнової шкоди на загальну суму 297,73 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Окрім того, ОСОБА_6 в період часу з квітня 2019 року по 09.05.2019, будучи особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 307, 309, 311, 317 КК України, діючи умисно, в порушення ст. 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» від 15.02.1995 та ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, посадив та вирощував у приміщенні своєї квартири, по АДРЕСА_1 , наркотичні рослини, з метою подальшого особистого вживання без мети збуту.

Під час огляду місця події, квартири ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 09.05.2019, працівниками поліції виявлено та вилучено 16 рослин зеленого кольору, які згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 3/502 від 23.05.2019 є рослини роду коноплі (Саnnabis), відносяться до рослин, що містять психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей. Загальна маса наданих на дослідження рослин роду коноплі (Саnnabis) становить 2,39 грам.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, будучи особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 307, 309, 311, 317 цього Кодексу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 310 КК України.

На вказаний вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким визнати останнього невинуватим за ч.2 ст.185, ч.2 ст.310 КК України та кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Сторона захисту вважає, що вирок винесений з порушеннями норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

На переконання сторони захисту, встановлені судом першої інстанції обставини не свідчать про доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах.

Зокрема, захисник звертає увагу на наступне:

-в ході судового розгляду сторона обвинувачення не надала жодних доказів винуватості ОСОБА_6 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях;

-під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 можливо хворіє на психічну хворобу. За клопотанням сторони захисту було винесену ухвалу про проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, яка так і не відбулась;

-суд першої інстанції не перевірив показів обвинуваченого з точки зору правдивості та узгодженості з доказами у справі, їм не було надано належної оцінки та не обґрунтовано, чому покази обвинуваченого не були взяті до уваги;

-кількість та загальна сума вкраденого не є достатньою для притягнення до кримінальної відповідальності;

-під час проведення огляду в квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 йому не було запропоновано запросити захисника, не отримано його відмову від захисника та не роз`яснено його права під час проведення слідчої дії;

-при ухвалені вироку суд першої інстанції не дотримано основ змагальності, а в його мотивувальній частині не зазначено позиції адвоката щодо обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. При цьому його захисник повідомив, що обвинуваченому відомо про розгляд справи.

При апеляційному розгляді захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні доводи захисника, з огляду на безпідставність таких.

Окрім того, прокурор просив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій поза розумним сумнівом, колегія суддів визнає такі необґрунтованими.

Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.310 КК України.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.310 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, стверджується показаннями даними в суді першої інстанції представника потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Поряд з цим, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується ще дослідженими у суді письмовими доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.04.2019 від ОСОБА_9 ; вимогою ст. слідчого СВ Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_14 про отримання інформації в порядку ч.2 ст. 93 КПК України; висновком експерта № 9/367 від 13.05.2019; протоколом огляду речей від 25.04.2019, а саме диску для лазерних систем зчитування формату DVD-R фірми Verbatim на якому містяться відеофайли із запису камер відеоспостереження з відображенням факту крадіжок майна в магазині «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що по АДРЕСА_2 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2019 за участю ОСОБА_6 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_6 розповів про обставини вчинення злочину, а саме крадіжки товарів здійсненої 01.04.2019 в приміщенні магазину «Рукавичка», що в АДРЕСА_2 ; заявою ОСОБА_6 про визнання вини у вчиненні крадіжки в магазині «Рукавичка», що в АДРЕСА_2 товару, а саме: 11 (одинадцять) пакетів кавового напитку «Extra Strong»; пляшку горілки торгової марки «Первак»; 3 (трьох) штук шоколадних батончиків «bueno» та 11 (одинадцять) шоколадних батончиків торговельної марки «Snikers»; заявою ОСОБА_6 від 09.05.2019 якою надано добровільну згоду на огляд квартири за адресою АДРЕСА_1 працівниками поліції; протоколом огляду місця події від 09.05.2019; висновком експерта № 3/502 від 23.05.2019; протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2019 за участю ОСОБА_6 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_6 розповів де саме він вирощував рослини коноплі та в якій кількості; аявою ОСОБА_6 про визнання вини у вирощуванні 16 рослин коноплі для власного споживання без мети збуту за адресою свого місця проживання, а саме АДРЕСА_1 та ін., доказами зміст яких детально відтворено у вироку.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.310 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, оскільки такі не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

З приводу апеляційних доводів захисника про те, що судом було винесено ухвалу про проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи обвинуваченого, яка не була проведена, то колегією суддів встановлено таке.

З довідки Новороздільської лікарні слідує, що ОСОБА_6 не перебуває на обліку в лікарів психіатра і нарколога (т.1 а.с.210,211).

Разом з тим, маючи сумнів в осудності обвинуваченого, захисник просив суд призначити ОСОБА_6 амбулаторну психіатричну експертизу.

03.10.2019 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області призначено у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівської обласної комунальної психіатричної лікарні.

Водночас ОСОБА_6 не з`являвся для проведення експертизи, про що експертна установа інформувала суд листами від 03.02.2020 і від 10.07.2020, після чого повернула ухвалу без виконання (т.1 а.с. 25,27).

В подальшому захисник повторно в судовому засіданні заявляв клопотання про призначення ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної експертизи, які були задоволені ухвалами Миколаївського районного суду Львівської області від 30.07.2020, 11.01.2022, 05.05.2022.

Разом з тим, обвинувачений знову не з`являвся до експертної установи для проведення експертизи, з огляду на, що ухвали суду були повернуті без виконання.

Незважаючи на тривале небажання обвинуваченого прибути для проведення експертизи, з журналу судового засідання від 27.03.2023 вбачається, що захисник знову клопотав перед судом про призначення обвинуваченому амбулаторної психіатричної експертизи, однак на цей раз суд відмовив у задоволення даного клопотання (т.1 а.с.126-127).

Щодо доводів сторони захисту, що немає доказів викрадення майна на суму 287,73 грн., а сума викраденого становить близько 120 грн, якої недостатнього для кримінальної відповідальності, то такі є безпідставними, оскільки відповідно до висновку експерта від 13.05.2019 №9/367 загальна вартість викраденого майна становить 297,73 грн. (т.1 а.с.184-189).

Щодо доводів захисника, що огляд в квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 та вилучення рослин невстановленого ботанічного походження, проведений всупереч вимог КПК України, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Так, огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що заявою від 09.05.2019 ОСОБА_6 особисто надав письмову згоду на огляд квартири працівниками поліції (т.1 а.с.202).

Згідно з протоколом огляду місця події від 09.05.2019, в ході огляду було виявлено 16 рослин зеленого кольору зовні схожих на коноплю. Огляд проводився за присутності понятих, з участю спеціаліста і ОСОБА_6 за його згодою. В ході слідчої дії ні поняті, ні інші учасники жодних зауважень не висловлювали, в тому числі і ОСОБА_6 .

З висновку експерта від 23.05.2019 №3/502 вбачається, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 16 рослин зеленого кольору є психотропними рослинами роду коноплі, загальною масою 2,39 грам.

З приводу апеляційних доводів захисника про те, що дана слідча дії була проведена за відсутності захисника, колегія суддів враховує, що на час проведення огляду ОСОБА_6 не перебував у статусі підозрюваного (обвинуваченого). Про підозру ОСОБА_6 було повідомлено 06.06.2019, а огляд проведено 09.05.20219, тобто за місяць до набуття ним статусу підозрюваного.

Окрім зазначеного, колегія суддів бере до уваги положення ч. 3 ст. 237 КПК України, згідно яких участь захисника у зазначеній слідчій дії не є обов`язковою.

Також колегія суддів не погоджується з твердженнями захисника, що у вироку не відображено показання обвинуваченого, оскільки такі спростовуються цим же вироком.

При цьому не зазначення у вироку суду позиції сторони захисту щодо обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , не є порушенням принципу змагальності, оскільки як захисник, так і обвинувачений, скористалися своїм правом на виступ у судових дебатах, їхні позиції були вислухані судом та таким була надана належна оцінка.

Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Сукупність наведених у вироку доказів спростовує доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.310 КК України.

Таким чином, доводи захисника щодо невідповідності вироку суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на матеріалах справи та зводяться до формальної незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що після ухвалення оскарженого вироку, на час апеляційного розгляду, 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року, яким скасовано кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з вказаним Законом, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) викладена в новій редакції, відповідно до якої встановлені санкції за: 1) дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; 2) дії, передбачені ч. 1 вказаної статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; 4) дії, передбачені ч. 1 або 2 цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.

Зазначеними змінами, зокрема, збільшено ціну (з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) предмету дрібної крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, яка є визначальною для розмежування кваліфікації дії між дрібною крадіжкою, передбаченої ст. 51 КУпАП, та крадіжкою, передбаченою ст. 185 КК України.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

З огляду на викладене, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Тож, фактична декриміналізація викраденого майна, вартість якого не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, має зворотню дію у часі та «скасовує кримінальну протиправність діяння» у розумінні ст. 5 КК України.

Такі висновки узгоджуються з позицією об`єднаної палати, викладеною у постанові від 07 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21.

Враховуючи підпункт 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України та ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік, відповідно до якої прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2019 становив 1 921 грн., розмір збитків необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2019 році, не має перевищувати 1 921 грн.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 засуджений за вчинення 01.04.2019 крадіжки. Водночас вартість викраденого останнім майна становила 297,73 грн.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1921 грн. - станом на 2019 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст.5 КК і на теперішній час інкриміновані обвинуваченому дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК.

Відповідно до положень ч.1 ст.479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до положень ч.2 ст.479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.3 ст.479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи не надання згоди на закриття провадження, керуючись положеннями п.1-2 ч.2 ст.284, ч.2 ст.479-2, ст.417 КПК, колегія суддів вважає за необхідне вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Окрім того, з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За змістом наведеної норми КПК, процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження.

За таких обставин, враховуючи, що оскаржений вирок по епізоду крадіжки 01.04.2019 скасовано апеляційним судом, процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи №9/367 від 13.05.2019 в розмірі 1099,07 грн., слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,417,419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України - скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання суду на застосування положень ст.70 КК України.

Судові витрати за проведення товарознавчої експертизи №9/367 від 13.05.2019 в розмірі 1099,07 грн - компенсувати за рахунок держави.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: