Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Рівне

Справа № 570/893/24

Провадження № 11-кп/4815/259/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000533 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2024 року стосовно

ОСОБА_4 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст. 309, ч. 1, 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_6 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 317 КК,

в с т а н о в и в:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2024 року визнано винним та засуджено ОСОБА_4 за ч.1, ч. 3 ст. 309, ч. 1, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 309 КК - 2 роки обмеження волі;

за ч. 3 ст. 309 КК - 6 років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 311 КК - 1 рік обмеження волі;

за ч. 2 ст. 311 КК - 2 роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 313 КК - 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідності до ст.72 КК вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21.03.2024 прийнято виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 обрано у виді тримання під вартою із взяттям його під варту в залі суду.

Строк призначеного покарання вирішено рахувати з 17 жовтня 2024 року.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 309 КК - 1 рік позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 317 КК - 3 роки позбавлення волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, остаточне призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та згідно ст.75 КК звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та скасовано арешт майна у цьому кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить вказаний вирок змінити, призначивши ОСОБА_4 за ч.3 ст. 309 КК покарання 5 років позбавлення волі, звільнивши його на підставі ст. 75 цього Кодексу від відбування покарання з іспитовим строком.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що призначене місцевим судом покарання ОСОБА_4 є не співмірним особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зауважив, що утримання обвинуваченим малолітньої дочки, 2023 року народження, матір якої померла, слід визнати обставиною, яка пом`якшують покарання. При цьому, місцевим судом було визнано пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття,- активне сприяння у розкритті злочину. На переконання захисника, місцевий суд не врахував, що від дня події злочину обвинувачений не вчинив жодного злочину або правопорушення, мав постійне місце роботи та соціальні зв`язки, на його утриманні перебували батьки пенсійного віку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 щодо безпідставності апеляційних вимог та законності вироку, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

За приписами ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КК визначено, що судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність винуватості обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

При цьому, відповідно до вимог ст.65 КК, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційній повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Тобто, реалізуючи свої дискреційні повноваження, суд для вибору такого покарання повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, в повній мірі не дотримався.

Зокрема, як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості цих злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання, до яких віднесено щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, що у сукупності з даними про особу винного, а саме те, що він раніше судимий, негативно характеризується, стало підставою для висновку суду про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Однак, зі змісту цього вироку не вбачається, на підставі яких характеризуючих даних або доказів місцевий суд дійшов висновку щодо негативної характеристики обвинуваченого ОСОБА_4 . Не містять таких відомостей і матеріали судового провадження.

Натомість згідно з характеристикою від лютого 2025 року, наданою ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», де утримувався обвинувачений ОСОБА_4 , вбачається, що він зарекомендував себе добре, дотримується вимог режиму тримання на правил внутрішнього розпорядку, на заходи виховного впливу реагує правильно, до адміністрації установи ставиться коректно та ввічливо, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом отримання від них посилок, передач та побачень, з 29.10.2024 відповідно до власної заяви займається суспільно-корисною працею зі створення належних санітарно-побутових умов і впорядкування території установи, тобто характеризується загалом позитивно.

Окрім того, в ході апеляційного розгляду знайшло своє підтвердження наявність пом`якшуючих обставин - щирого каяття, активного сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях у повному обсязі як у суді першої інстанції, підтвердивши при цьому усі фактичні обставини вчинення цих кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті, так і під час апеляційного розгляду, тому, на переконання колегії суддів, визнання своєї вини також слід віднести до обставин, які пом`якшують покарання.

Тому, зважаючи на ці обставини та враховуючи відсутність тяжких наслідків вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.3 ст. 309 КК, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене цією санкцією, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Разом з тим, місцевим судом при ухваленні цього вироку жодним чином не було враховано тієї обставини, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_4 перебуває малолітня дочка - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір якої та дружина обвинуваченого, ОСОБА_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Реальна міра покарання, призначена обвинуваченому, призводить до того, що його дочка набуває статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, що створює негативні наслідки для неї.

Так, частиною 1 ст.75 КК передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому, враховуючи, у відповідності до приписів ст.12 КК, тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, три з яких належать до категорії проступків, один є нетяжким злочином та один - тяжким, відсутність тяжких наслідків від вчинених дій, наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин - повного визнання своєї вини, щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочинів, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, який раніше судимий, характеризується загалом позитивно, має на утриманні малолітню дочку, мати якої померла, має постійне місце проживання, тобто сталі соціальні зв`язки.

Сукупність усіх перелічених обставин, та переконання колегії суддів, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобіганню вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою з боку органу пробації, та встановлення для цього максимального терміну іспитового строку, передбаченого ст.75 КК.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цього судового провадження, ОСОБА_4 засуджений 21 березня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.309, ч.2 ст.311, ч.2 ст.313, ч.1 ст.70 КК на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 цього Кодексу звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК. При цьому, вказані злочини були ним вчинені 13 січня 2024 року, тобто були вчинені до ухвалення вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2024 року.

Так, колегія суддів зауважує, що встановлення судом іспитового строку в межах попереднього рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням є одним із обов`язкових елементів, що визначає основний зміст такого випробування.

За своїм змістом іспитовий строк це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за поведінкою засудженого, а сам він під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Протягом цього проміжку часу особа вважається судимою. У разі ж вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтями 71, 72 КК.

З одного боку, іспитовий строк втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконає умови випробування (ч.2 ст.78 КК), а з іншого успішне виконання умов випробування протягом іспитового строку має наслідком остаточне звільнення від відбування призначеного покарання (ч.1 ст.78 КК) та пільгове погашення судимості (п.1 ст.89 КК).

Відповідно до ч.4 ст.75 КК іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років. Перебіг іспитового строку починається з моменту проголошення вироку (ч.1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Враховуючи зазначене, тривалість іспитового строку та, відповідно, необхідності виконання умов випробування має важливе значення для засудженого, а тому збільшення цього строку є істотною зміною умов випробування та погіршенням становища засудженого.

Зважаючи на те, що попередній вирок стосовно ОСОБА_4 було ухвалено 21 березня 2024 року, він не оскаржувався в апеляційному порядку та набрав законної сили, тому, на час апеляційного розгляду, обвинуваченим вже фактично відбуто призначений за цим вироком іспитовий строк в один рік.

Водночас колегія суддів зауважує, що з матеріалів кримінального провадження убачається, що згідно вироку Рівненського міського суду від 21.03.2024 відомості про кримінальне провадження за №0000295 внесено 22.02.2024, тоді як дані про кримінальне провадження №0000533 було внесено 15.02.2023. При цьому протиправна діяльність обвинувачених фіксувалась працівниками поліції.

Тому, на переконання колегії суддів, у цьому конкретному випадку вказані вироки слід виконувати окремо, оскільки їх складання за правилами ч.4 ст.70 КК призведе до погіршення становища обвинуваченого за попереднім вироком, адже у розглядуваному кримінальному провадженні йому призначена суворіше покаранняа та максимальний іспитовий строк.

За цих обставин, враховуючи конкретні обставини цього кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе відступити від правової позиції Об`єднаної палати кримінального касаційного суду Верховного Суду, висловленої у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №199/1496/17.

З огляду на викладене, в силу вимог ст. 408 КПК, вказаний вирок підлягає зміні у зв`язку з необхідністю пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_4 призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в частині призначення покарання ОСОБА_4 змінити.

Вважати ОСОБА_4 засудженим:

за ч.1 ст. 309 КК на 2 (два) роки обмеження волі;

за ч.3 ст. 309 КК на 5 (п`ять) років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 311 КК на 1 (один) рік обмеження волі;

за ч.2 ст. 311 КК на 2 (два) роки позбавлення волі;

за ч.1 ст. 313 КК на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2024 року виконувати самостійно.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - в той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Запобіжний захід - скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3