УХВАЛА

Справа № 569/13494/23

1-кс/569/1345/25

19 лютого 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

суддя - ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду із клопотанням про скасування арешту накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від №569/13494/23 (1-кс/569/8961/24) від 04.12.2024 р. по кримінальному провадженню № 0000225 від 14.06.2023 р. на квартиру, що розташована за адресою: у АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв.м, реєстраційний номер 101.

В обґрунтування вказує, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 від 14.06.2023 внесено відомості за підозрою ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду №569/13494/23 (1-кс/569/8961/24) від 04.12.2024 року було накладено арешт на квартиру, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,4 кв.м, реєстраційний номер 101 в межах кримінального провадження № 0000225 від 14.06.2023 р. за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України, у якому підозрюється син заявників ОСОБА_7 .

18.07.2005 року вищевказану квартиру було придбано: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по частки для кожного із співвласників, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.07.2005 р. та витягом про реєстрацію прав власності. Тобто, першочергово ОСОБА_7 володів лише частки від квартири.

11.09.2017 р. ОСОБА_7 подарував свою частку для ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування частки квартири від 11.09.2017 року.

08.10.2024 р. свою частку відчужила ОСОБА_9 для ОСОБА_5 , про що укладено договір дарування від 08.10.2024 року.

З наведеного слідує, що слідчим помилково розцінено дії ОСОБА_10 , яка не є підозрюваною у справі, та не має жодного відношення до інкримінованих ОСОБА_7 злочинних діянь, як спробу приховати майно ОСОБА_7 , оскільки із 2017 року, підозрюваний ОСОБА_7 не має жодного відношення до вищевказаної квартири.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та наявні в матеріалах справи документи, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя прийшов до висновку.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 від 14.06.2023 внесено відомості за підозрою ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду №569/13494/23 (1-кс/569/8961/24) від 04.12.2024 р. було накладено арешт на квартиру, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,4 кв.м, реєстраційний номер 101 в межах кримінального провадження № 0000225 від 14.06.2023 р. за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України, у якому підозрюється син заявників ОСОБА_7 .

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України , арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Договором купівлі-продажу від 18.07.2005 року та витягом про реєстрацію прав власності від 18.07.2005 року підтверджується, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,4 кв.м була придбана: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по частки для кожного із співвласників. Це підтверджує, що ОСОБА_7 володів лише частки від квартири.

11.09.2017 р. ОСОБА_7 подарував свою частку для ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування частки квартири від 11.09.2017 року зареєстрованим в реєстрі за №579.

08.10.2024 р. свою частку відчужила ОСОБА_9 для ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування частки квартири від 08.10.2024 року зареєстрованим в реєстрі за №2238.

А отже ОСОБА_7 подарував свою частки від квартири для ОСОБА_5 за 6 років до реєстрації кримінального провадження та оголошенню ОСОБА_7 відповідної підозри.

З наведеного слідує, що слідчим помилково розцінено дії ОСОБА_10 , яка не є підозрюваною у справі, та не має жодного відношення до інкримінованих ОСОБА_7 злочинних діянь, як спробу приховати майно ОСОБА_7 , оскільки із 2017 року, підозрюваний ОСОБА_7 не має жодного відношення до вищевказаної квартири, а отже застосування арешту майна до даного майна є безпідставним та нічим не обґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Скасувати арешт з майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: у АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв.м, реєстраційний номер 101, арештованої на підставі Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 04 грудня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя

Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_11