УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року

м. Київ

справа № 610/1019/24

провадження № 51-1010 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 січня 2025 року що засудженої ОСОБА_4 ,

Короткий зміст оскарженої ухвали та встановлені обставини

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 січня 2025 року, ОСОБА_4 засуджено:

за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік із відрахуванням 20% в дохід держави;

за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців із відрахуванням 20% в дохід держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено остаточне покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців із відрахуванням 20% в дохід держави.

В силу ч. 4 ст. 70 КК до новопризначеного покарання приєднано покарання, призначене за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 10 років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, яке згідно ч. 3 ст. 72 КК виконується самостійно.

Строк покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 10 років з конфіскацією всього належного на праві власності майна обчислювати з 18 квітня 2024 року з дня набрання законної сили вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватою у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Як установив суд, в період дії воєнного стану, який введено Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року та в подальшому неодноразово продовженого Указами Президента України, у невстановлений час, за невстановлених обставин, у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а саме державними коштами, які нараховуються у вигляді державної допомоги внутрішньо переміщеним особам (далі - ВПО).

Так, ОСОБА_4 у ті ж невстановлені день та час, діючи з умислом, спрямованим на заволодіння державними коштами, які нараховуються у вигляді державної допомоги ВПО, шляхом обману, з метою отримання такої допомоги, механізм призначення та виплати якої передбачений Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20 березня 2022 року № 332, особисто подала заяву про взяття себе на облік в електронній формі за допомогою засобу мобільного додатка Порталу Дія, під час заповнення якої внесла недостовірні дані щодо адреси свого фактичного місця проживання, а саме: буд. АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_5 , та пройшла електронну ідентифікацію і автентифікацію з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, таким чином отримала статус ВПО. При цьому ОСОБА_4 ніколи не проживала за вказаною адресою.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 було безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у вигляді державної допомоги ВПО, за період з березня 2022 року по січень 2024 року в розмірі 46 000 грн, якими остання розпорядилась на власний розсуд, чим державі в особі Міністерства соціальної політики України завдано майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 29 квітня 2022 року, у невстановлений час, за невстановлених обставин, ОСОБА_4 , повторно, з метою отримання державної грошової допомоги ВПО, особисто подала заяву про взяття на облік свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 в електронній формі за допомогою засобу мобільного додатка Порталу Дія, під час заповнення якої внесла недостовірні дані щодо адреси фактичного місця проживання, а саме: буд. АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_5 та пройшла електронну ідентифікацію та автентифікацію з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, таким чином отримавши статус ВПО. При цьому, ОСОБА_6 ніколи не проживав за вищевказаною адресою.

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 було безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у вигляді державної допомоги ВПО, за період з березня 2022 року по січень 2024 року в розмірі 69 000 грн, якими остання розпорядилась на власний розсуд, чим державі в особі Міністерства соціальної політики України завдано майнової шкоди на вказану суму.

Також того ж дня у невстановлений час, за невстановлених обставин, ОСОБА_4 , повторно, з метою отримання державної грошової допомоги ВПО, особисто подала заяву про взяття на облік свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , в електронній формі за допомогою засобу мобільного додатка Порталу Дія, під час заповнення якої внесла недостовірні дані щодо адреси фактичного місця проживання, а саме: буд. АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_5 та пройшла електронну ідентифікацію та автентифікацію з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, таким чином отримавши статус ВПО. При цьому, ОСОБА_7 ніколи не проживав за вищевказаною адресою.

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 було безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у вигляді державної допомоги ВПО, за період з березня 2022 року по січень 2024 року в розмірі 69 000 грн, якими остання розпорядилась на власний розсуд, чим державі в особі Міністерства соціальної політики України завдано майнової шкоди на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженої та правильності кваліфікації її дій за частинами 1 та 2 ст. 190 КК, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону України, який не підлягає застосуванню - ч. 4 ст. 70 КК.

Просить виключити з вироку місцевого суду та суду апеляційної інстанції посилання на застосування ч. 4 ст. 70 КК при призначенні покарання ОСОБА_4 . Вважати ОСОБА_4 засудженою за ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді 1 року виправних робіт із відрахуванням 20% в дохід держави; за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді 1 року 6 місяців виправних робіт із відрахуванням 20% в дохід держави. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_4 засудженою до остаточного покарання у виді 1 року 6 місяців виправних робіт із відрахуванням 20% в дохід держави. Покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 111-1 КК у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 10 років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна відповідно до ч. 3 ст. 72 КК виконувати самостійно. В іншій частині судові рішення залишити без змін.

На обґрунтування своєї позиції прокурор вказує, що вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2024 року ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців, що відповідно до ст. 51 КК є більш тяжким покаранням за своїм видом примусу, аніж покарання призначене ОСОБА_4 , за попереднім вироком БалаклІйського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 10 років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, яке є менш тяжким покаранням за видом примусу, в цьому випадку неспівмірними залишаються строки кожного із призначених за сукупністю кримінальних правопорушень покарань, оскільки виправні роботи призначені строком на 1 рік 6 місяців, в той час як позбавлення права обіймати певні посади ОСОБА_4 призначено на значно тривалий строк - 10 років.

Зазначені вище види покарань, на думку прокурора, згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 72 КК не підлягають складанню (приєднанню), а призначення принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, не буде відповідати основним принципам призначення покарання, а саме, справедливості, співмірності та індивідуалізації, оскільки покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій. Домірність покарання за вчинені кримінальні правопорушення, є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Мотиви Суду

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Виходячи з положень кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Так, у постановленому вироку, місцевий суд призначив ОСОБА_4 за частинами 1 та 2 с. 190 КК, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК, покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців із відрахуванням 20% в дохід держави. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом повного складання зазначеного покарання та покарання призначеного за Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 10 років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, яке згідно ч. 3 ст. 72 КК виконується самостійно.

При цьому, місцевий суд у своєму рішенні визначив, що строк покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 10 років з конфіскацією всього належного на праві власності майна обчислювати з 18 квітня 2024 року, тобто з дня набрання законної сили вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року. Отже, місцевий суд застосувавши положення ч. 4 ст. 70 КК, приєднавши покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року, ухвалив виконувати його самостійно з дня набрання законної сили цим вироком.

Колегія суддів зауважує, що законодавцем у ст. 70 КК визначені правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, зокрема й у випадку якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку (ч. 4 цієї статті), з огляду на що доводи прокурора на необхідність виключення посилання на ч. 4 ст. 70 КК не ґрунтується на законі.

Частиною ч. 3 ст. 72 КК визначено види покарань, які при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. При цьому, положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Як убачається з копії оскаржуваного вироку, місцевий суд ухвалюючи рішення щодо ОСОБА_4 дотримався вимог кримінального закону в частині підстав та порядку призначення покарання.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, доводи якої, за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, дав їм належну правову оцінку належним чином обґрунтувавши свою ухвалу.

Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК. Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 січня 2025 року що засудженої ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3