Справа № 161/92/25 Провадження №11-кп/802/216/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року (ЄРДР №0000053),

ВСТАНОВИВ:

У межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000053 від 17.02.2024 року, зокрема про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, у підготовчому судовому засіданні прокурором було подано письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки ризики, визначені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали, а продовжують існувати.

Так, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки не має офіційного джерела доходів та місця роботи, не має міцних соціальних зв`язків та родини на території України. Через тяжкість кримінального покарання, яке загрожує обвинуваченій, остання має стимул до переховування від суду з метою уникнення покарання у виді позбавлення волі, що з врахуванням відсутності постійного джерела прибутку, є реальною загрозою невиконання покладених обов`язків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не маючи постійного місця проживання, а тому може не з`являтися на виклик до суду. Може вчинити інше кримінальне правопорушення. У клопотанні прокурор просить суд не визначати розмір застави, оскільки інкриміновано особливо тяжкий злочин у сфері незаконного обігу психотропних речовин.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2025 року, задоволено вищевказане клопотання прокурора.

Зокрема, обвинуваченій ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою термінм на 60 днів, тобто до 10 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Таке своє рішення про продовження строку дії запобіжного заходу суд першої інстанції мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на наявність яких посилається прокурор, не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним просить скасувати та ухвалите нове, яким застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід або визначити розмір застави, розмір якої буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків. Вказує, що стороною обвинувачення, не доведено наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України. Більше того, сторона захисту вважає, що в даному кримінальному провадженні прокурор не довів, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судове засідання прокурор не з`явився. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав суду, а тому відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, розгляд проводиться за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали суду та доводи апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000053 від 17.02.2024 року, про обвинувачення зокрема ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що раніше судовим рішенням слідчого судді від 10.09.2024 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому ухвалою слідчого судді від 10.10.2024 року ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.12.2024 року включно. І вже, оскаржуваною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2025 року у в підготовчому судовому засіданні зокрема обвинуваченій ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжуючи обвинуваченій в ході проведення підготовчого судового засідання кримінального провадження винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд фактично врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики і, зокрема, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не змінилися та не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри, яка стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо неї такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченої, зможе забезпечити будь-який більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та підготовчому судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які й також слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Оцінюючи тяжкість кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінується обвинуваченій ОСОБА_6 передбачених ч.3 ст.307 КК України, суд враховує ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченої ОСОБА_6 та тяжкості інкримінованих їй діянь і того, що вона хоча не судима, однак в даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, що підвищує суспільну небезпечність таких діянь, не одружена, утриманців не має, міцні соціальні зв`язки відсутні, офіційно не працевлаштована, та джерела доходів немає, її вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченої в слідчому ізоляторі, а також те, що Україна в даний час перебуває у режимі воєнного стану, що також може вказувати на ризик переховування у зв`язку наявністю непідконтрольних державі територій, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

Доводи сторони захисту про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачена перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне.

Твердження сторони захисту, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені обставини, обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, а також особу обвинуваченої, вони є непереконливими.

Разом з тим, суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України також обґрунтовано не визначав розмір застави, оскільки ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, а саме у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а тому розмір застави у даному кримінальному провадженні, на підставі п. 5 ч.4 ст. 183 КПК України не визначається, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в її оскаржуваній частині та обрання обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить захисник.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді