Справа № 202/9101/22
Провадження № 1-кс/202/2547/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000448 від 03 вересня 2022 року, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, який офіційно не працює, одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернулася до суду з клопотанням в якому просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 00000448 від 03.09.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 02 вересня 2022 року приблизно о 20 годині 00 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 09.11.2002, належить ОСОБА_8 , рухався під час вечірніх сутінок по сухому дорожньому покриттю з перевищенням допустимої швидкості, а саме 72,0 км/год по проїзній частині вул. Садова у напрямку провулка Криворізького в с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку.

У той самий час, тобто 02 вересня 2022 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, у попутному напрямку по вказаній проїзній частині під керуванням водія ОСОБА_9 рухався велосипед «Комфорт» світло-зеленого кольору.

У ході руху водій ОСОБА_4 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та маючи можливість об`єктивно виявити велосипед «Комфорт» світло-зеленого кольору під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку попереду на смузі його руху, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого в районі електроопори б/н неподалеку від будинку № 29 по вул. Садова у с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області, допустив зіткнення передньою правою частиною автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із задньою частиною велосипеда «Комфорт».

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_4 , проявляючи байдужість та легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не надаючи першої медичної допомоги потерпілому, не повідомляючи працівників поліції та швидкої допомоги про вчинену дорожньо-транспортну пригоду, залишив потерпілого на проїзній частині та покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого, ОСОБА_9 від отриманих під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди травм помер на місці.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3.(б) і (д), 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

- п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

-п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 2.3. (д).: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

- 12.9. б).: Водієві забороняється: «Перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлений розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у причино-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: крововиливи у м`які покривні тканини голови, крововиливи під оболонки головного мозку. Множинні локально-конструкційні переломи ребер з ушкодженням кістковими уламками пристінкової плеври, міжреберних артерій, легеневої плеври та паренхіми. Рясна внутрішня крововтрата ( в лівій плевральній порожнині 600 мл., в правій плевральній порожнині 900 мл.) Садна на лівій половині обличчя та голови, на задній поверхні верхньої третини лівого предпліччя, на тильній поверхні лівої кисті, на спині праворуч по лопатковій лінії, по внутрішній поверхні лівої гомілки.

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження, які входять до комплексу «сполученої травми тіла», в сукупності, за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження при судово-медичній експертизи трупу перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала на місці дорожньо-транспортної пригоди 02.09.2022 приблизно о 20 годині 00 хвилин від сполученої травми тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів з рясною внутрішньою кровотечею та ускладнилася розвитком шоку.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8 років.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 проявляючи байдужість та легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не надаючи першої медичної допомоги потерпілому, не повідомляючи працівників поліції та швидкої допомоги про вчинену дорожньо-транспортну пригоду, залишив потерпілого на проїзній частині дороги та покинув місце дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

03.09.2023 року по вул. Лесі Українки у с. Новопілля виявленно автомобіль «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який піддався термічному впливу. Неодноразово допитані протягом строку досудового розслідування: мати ОСОБА_4 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_4 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомляли, що ОСОБА_4 з моменту скоєння ДТП із ними не проживає, спілкування не підтримує та місцезнаходження останнього їм невідоме.

16 листопада 2023 року ОСОБА_4 було заочно повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними доказами.

03.04.2025 відновлено досудового розслідування у зв`язку з встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_4 та затримано останнього на підстави ухвали слідчого судді для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 , є запобігання спробам:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України - даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 після вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди покинув місце ДТП, не з`являвся до слідчого за неодноразовими викликами для проведення слідчих процесуальних дій, причини неявки не повідомив. Неодноразово допитані протягом строку досудового розслідування: мати ОСОБА_4 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_4 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомили, що ОСОБА_4 з моменту скоєння ДТП із ними не проживає, спілкування не підтримує та місцезнаходження останнього їм невідоме.

Також необхідно врахувати тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінального правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, відсутність міцних соціальних зв`язків, його вік та стан здоров`я, оскільки останній є молодим фізично розвиненим чоловіком, що створює додаткові ризики у бажанні уникнути покарання.

Незаконо впливати на свідків, потерпілих, експертів, як ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний з місця ДТП зник, спалив власний транспортний засіб, переховується від органів досудового розслідування, враховуючи зазначену поведінку, йому, як підозрюваному, у разі ознайомлення з матеріалами кримінального провадження стануть відомі анкетні данні та місце проживання потерпілої та свідків у вказаному кримінальному провадженні, що дасть змогу впливати на них шляхом залякування, шантажу, підкупу з метою приховування дійсних обставин пригоди. Під час допиту ОСОБА_11 05.09.2022 у якості свідка, остання піддалася впливу ОСОБА_4 , ввела в оману органи досудового розслідування, надавши слідчому завідомо неправдиві покази щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, про що повідомила при наданні додаткових показів в якості свідка.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України. Зазначений ризик підтверджується тим, що, залишаючись на свободі, підозрюваний ОСОБА_4 матиме змогу перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, в тому числі шляхом затягування строків досудового розслідування, що може призвести до їх порушення та закриття кримінального провадження.

Вчинити інше кримінальне правопорушення, як ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України - зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше судимий 13.03.2012 Жовтневим районим судом м.Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі з іспитовим строком на один рік, 09.12.2015 Жовтневим районим судом м.Кривого Рогу за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі із конфіскацією майна (звільнений 25.02.2021). Виходячи із вищевикладеного, можна дійти висновку, що ОСОБА_4 легковажно відноситься до загальноприйнятих суспільних норм, в тому числі дотримання вимог правил дорожнього руху, скоює умисні правопорушення. Перебуваючи на свободі, є висока ймовірність скоєння як умисних правопорушень, так і злочинів у сфері безпеки дорожнього руху ОСОБА_4 , оскільки останній не позбавлений права керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується, зокрема до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки роки. ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання на строк від 3 до 8 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, тому з метою запобігання вищезазначеним ризикам, розмір застави в даному випадку визначати не доцільно.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, спалив транспортний засіб з метою знищення доказової бази скоєного кримінального правопорушення, вплинув на свідка, яким надано неправдиві покази, переховується від органів досудового розслідування, чим намагається уникнути правосуддя за вчинене ним кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. На підставі викладеного, слідчий, за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

В ході розгляду клопотання прокурор клопотання підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини та наявність обґрунтованої підозри та обґрунтованих ризиків, передбачених п.1,3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків та необґрунтованість підозри. Просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання та підтримав позицію захисника.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази, слідчий суддя прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 вересня 2022 року та схемою до нього; протоколом огляду місця події від 03.09.2022; висновками судових експертиз технічного стану транспортного засобу «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; протоколом допиту ОСОБА_11 від 05.09.2022; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 05.09.2022; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_11 від 05.09.2022; протоколом допиту ОСОБА_10 від 05.09.2022; протоколом допиту ОСОБА_12 від 05.09.2022; протоколом допиту ОСОБА_13 від 03.09.2022; протоколом допиту ОСОБА_14 від 14.10.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та розшифровкою осіб від 17.10.2022; протоколом допиту ОСОБА_15 від 23.12.2022; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 від 21.10.2022; висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 ; довідкою щодо аналітичного опрацювання інформації від 19.04.2023; висновком судово-автотехнічної експертизи; іншими доказами у їх сукупності.

При цьому на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Отже, на початковій стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як під час формулювання остаточного обвинувачення та обґрунтування засудження.

При цьому слідчий суддя враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Таким чином на думку слідчого судді, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 177 КПК України, в саме: можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, в зв`язку з чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005 р. тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, підтверджується тим, що підозрюваний може шляхом вмовлянь чи погроз, чинити тиск на свідків, з метою зміни ними своїх показів у суді.

Також, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 будучі раніше судимим за вчинення умисних злочинів, знову підозрюється у вчиненні злочину, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість.

Інші ризики слідчим суддею не встановлені.

Слідчий суддя також враховує доводи сторони захисту, викладені на користь підозрюваного ОСОБА_4 але у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому досудовому розслідуванні кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Окремо необхідно зазначити, що згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення підозра достатньо обґрунтована;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 є особою молодого віку;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців підозрюваний одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має;

5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи - підозрюваний не працює;

6) репутацію підозрюваного - даних не надано;

7) майновий стан підозрюваного даних не надано;

8) наявність судимостей у підозрюваного раніше судимий;

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше відомості відсутні;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення дані відсутні;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини розмір майнової шкоди на момент повідомлення про підозру не встановлено;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї не встановлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає неможливим застосувати до підозрюваного жодного більш м`якого запобіжного заходу, виходячи з наступного.

З урахуванням особи підозрюваного, який раніше не судимий, але ж підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчий суддя вважає неможливим застосувати до підозрюваного жодного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, фактично не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ч.ч. 1,3, 5 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, а також встановлений судом ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який на переконання слідчого судді є найбільш вагомим, що в свою чергу приводить слідчого суддю до переконання, що прокурором доведено наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується при наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливості ОСОБА_17 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити дане кримінальне правопорушення, та є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, враховуючи, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадження до 21.05.2025 року, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжного заходу в межах вказаного строку.

Згідно ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_4 , враховуючи, що він, після повідомлення про підозру тривалий час перебував у розшуку, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави підозрюваному.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Криворізької установи виконання покарань №3 строком на 49 (сорок дев`ять) днів, по 21.05.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді діє по 21.05.2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1