ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Рівне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002320 від 08 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, гр. України, з вищою освітою, ФОП, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , 07 жовтня 2024 року, близько 14 год. 47 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в туалеті приміщення ТОВ «Центр профілактики і лікування залежності», що знаходиться за адресою: вул. Дворецька, 129Д в м. Рівне, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних дій, на ґрунті особистих неприязних відносин та ревнощів, вчинив фізичне насильство щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах, в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - дружини ОСОБА_4 , а саме, умисно завдав їй не менше одного удару кулаком в область ребер зліва, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді переломів 6,7-го ребер середньоключичної лінії зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по критерію тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкодженнях, які не є небезпечними для життя в момент заподіяння і не потягнули за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю та погодився з кваліфікацією та обставинами вчинення кримінального правопорушення. Цивільний позов визнав повністю.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила факт нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 за обставин місця та часу, які зазначені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, та приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у виді обмеження волі, і враховуючи щире каяття обвинуваченого у вчиненому, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання останнього можливе без відбування покарання, а тому вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а також беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, вищевказані дані про особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, на обвинуваченого слід додатково покласти обов`язок передбачений п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, виконувати заходи передбачені пробаційною програмою, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав передбачених цим Кодексом від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, на переконання суду, обвинуваченому слід застосувати обмежувальний захід згідно п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме направлення для проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ухвалою суду від 31.10.2024 скасувати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Також, потерпілою ОСОБА_4 подано цивільний позов до ОСОБА_5 про стягнення 15 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.ст. 128, 129 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану його діями, який розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 визнав повністю. Таким чином, цивільний позов згідно ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 129 КПК України, ч. 1 ст. 1167 ЦК України суд задовольняє повністю.

Керуючись ст.ст. 128, 349, 366-368, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також обов`язок передбачений п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосовувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, згідно п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направити для проходження програми для кривдників, на строк 3 (три) місяці, виконання якої покласти на Рівненську міську раду.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ухвалою суду від 31.10.2024 скасувати.

Речові докази: - змив РБК, який упаковано в паперовий конверт НПУ СУ та опечатано аркушем паперу з відтиском печатки «Для пакетів №200 Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області», який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знищити;

- Флеш-носій «T&G 4 Gb, а саме відеозапис з назвою «VID_20241010_142158_424.mp4» та 7 файлів з розширенням jpg зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_6 - ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 15 00 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1