ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/779/25 Справа № 211/1231/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року про відмову у задоволенні подання заступника начальника Довгинцівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання щодо приведення вироку Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року у відповідність до вимог закону відносно засудженого ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року у задоволенні подання заступника начальника Довгинцівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання щодо приведення вироку Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року у відповідність до вимог закону відносно засудженого ОСОБА_6 відмовлено.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до закону, а норми, на які посилається представник органу пробації, передбачають лише можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що діяння за ч. 1 ст. 190 КК України, за яке ОСОБА_6 засуджено вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року не є кримінально-карним, тому він підлягає звільненню від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України. Саме таке питання було порушено перед судом уповноваженим суб`єктом органом пробації. Просив суд подання заступника начальника Довгинцівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання щодо приведення вироку Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року у відповідність до вимог закону відносно засудженого ОСОБА_6 задовольнити. Звільнити засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням карності вчиненого діяння. Виключити застосування ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні покарання. Вважати ОСОБА_6 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. В іншій частині раніше призначене покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, яким засуджено ОСОБА_6 , залишити без змін.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 вчинив 05.02.2024 року.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1514 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України, становив 3028 грн (1514?2=3028).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_6 заподіяна матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_7 на суму 826 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою становила 826 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн., та з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, це може бути лише підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, в силу ч. 2 ст. 74 КК України, засуджений ОСОБА_6 не може підлягати кримінальному покаранню за діяння, яке вже не є кримінально-карним.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішуєлише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Перелік питань, що можуть бути вирішені судом під час виконання вироків визначено у ст. 537 КПК України.

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку визначено ст. 539 КПК України.

Як убачається з матеріалів справи, заступник начальника Довгинцівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області у зв`язку з прийняттям Закону № 3886-ІХ звернувся до суду з поданням про приведення вироку у відповідність до вимог закону та звільнення ОСОБА_6 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року.

Отже органом пробації порушено питання, яке у відповідності до положень п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України вирішується судом під час виконання вироку.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що приведення вироку у відповідність до нового Закону пов`язаного з декриміналізацією діяння, не входить до компетенції суду під час виконання вироку та, що виключення епізоду за ч. 1 ст. 190 КК має наслідком зміну кваліфікації дій ОСОБА_6 за епізодом від 11.02.2024 року (ч. 2 ст. 190 КК України повторність).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нової ухвали про задоволення подання заступника начальника Довгинцівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання щодо приведення вироку Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року у відповідність до вимог закону відносно засудженого ОСОБА_6

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати.

Подання заступника начальника Довгинцівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про вирішення питання щодо приведення вироку Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2024 року у відповідність до вимог закону відносно засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням карності вчиненого діяння.

Виключити застосування ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В іншій частині раніше призначене покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, яким засуджено ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: