Справа № 487/1125/25
Провадження № 1-кс/487/1559/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 від 15.02.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

21.02.2025 прокурор Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000198 від 15.02.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України звернулась до суду з клопотанням, в якому просила накласти арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ-217030» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент ДТП фактично перебував у володінні водія ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

В обгрунтування клопотання прокурор зазначила, що в провадженні Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000198 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

15.02.2025 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди був виявлений та вилучений транспортний засіб марки «ВАЗ-217030» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_2 .

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучений транспортний засіб, має істотне значення для досудового розслідування та може бути використаний як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони розпорядження автомобілем призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, клопотання підтримує.

Розгляд клопотання було проведено за відсутності прокурора, що не суперечить приписам ч.1 ст.172 КПК України.

З урахуванням приписів ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000198, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.02.2025, приблизно о 08:50 годині у місті Миколаєві в районі перетину вулиці Курортної та вулиці Київської, сталась дорожньо-транспортна пригода (наїзд ТЗ на пішохода), за участю автомобіля марки «ВАЗ-217030» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження та госпіталізована до медичного закладу.

15.02.2025, у ході проведення огляду місця ДТП виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ-217030» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_2 , в стані після ДТП, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та на момент ДТП фактично перебував у володінні водія ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , м.т. НОМЕР_3 .

Постановою слідчого СВ ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 від 17.02.2025, транспортний засіб марки «ВАЗ-217030» реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та є речовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурором доведено, що вилучений автомобіль, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на автомобіль для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на автомобіль може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити .

Накласти арешт (з забороною відчуження, розпорядження, користування) на майно вилучене 15.02.2025 в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме:

- автомобіль марки «ВАЗ-217030» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ТЗ: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1