Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3756/24

Номер провадження: 1-кп/511/118/25

31.03.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженню № 0000383 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2024 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Одеської спеціалізованої прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000383 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

Ухвалою від 01.10.2024 року призначено підготовче судове засідання.

В судові засідання обвинувачений ОСОБА_4 не з`являвся.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зупинення кримінального провадження по кримінальному провадженню № 0000383 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, відмовлено.

20 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , який діє на підставі Ордеру серії ВН №1291407 від 22.10.2024, про повернення обвинувального акту.

Стислий виклад клопотання, що розглядається судом.

Клопотання обґрунтовано тим, що 27.10.2024 року був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000383 від 27.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Проте, підзахисний ОСОБА_4 стверджує, що копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування йому було вручено особисто не прокурором, а слідчим в державній установі ДБР, що є істотним порушенням норм чинного законодавства, оскільки така процесуальна дія здійснювалась неуповноваженою особою. Також сторона захисту вважає, що обвинувальний акт хоча й містить формально виклад обставин кримінального правопорушення, проте, звертає увагу суду, на те, що в самому обвинувальному акті взагалі не розкрито в даному епізоді ступень участі осіб в даному кримінальному провадженні, що свідчить про неповну правову кваліфікацію кримінального правопорушення при формулюванні обвинувачення. Сторона захисту вважає, що відсутність чіткого формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідей можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Вказані недоліки обвинувального акту не можуть бути усунені шляхом зміни обвинувачення в суді згідно ст.338 КПК України, оскільки зазначені обставини не є новими фактичними обставинами кримінального правопорушення.

Крім того, в клопотанні захисник наголошує на тому, що ОСОБА_4 , приймав безпосередню участь на захист Батьківщини в ЗСУ, та за свою героїчність, мужність, хоробрість та відвагу нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України», а отже це характеризує підзахисного як добропорядного громадянина України, справжнього патріота, який має бажання та змогу надалі захищати український народ від ворога.

За наведених обставин, захисник вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, що є підставою для його повернення прокурору згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

Позиція учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , перебуваючи в режимі відеоконференіції (дистанційно) своє клопотання підтримав в повному обсязі та просив повернути прокурору обвинувальний акт з підстав зазначених в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 , перебуваючи в судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційно) заперечив щодо задоволення даного клопотання у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, вважає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам закону, а підстави зазначені адвокатом не можуть бути визнані судом як підстави в розумінні ст.291 КПК України для повернення обвинувального акту прокурору.

Оцінка та висновки суду щодо вирішення клопотання про повернення обвинувального акта.

Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку захисника та прокурора, проаналізувавши доводи клопотання адвоката про повернення обвинувального акта, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення та повернення обвинувального акта прокурору з огляду на наступне.

По суті клопотання, сторона захисту просить повернути обвинувальний акт прокурору на підставі п.3.ч.3 ст.314 КПК України, як такий що не відповідає ст.291 КПК України.

Так, пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено право суду у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Таким чином для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта суд має встановити невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті тим відомостям, які він має містити, згідно з вимогами КПК України.

Перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт закріплено у ч. 2 ст. 291 КПК України. До них, зокрема, належать анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості викравача та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Крім цього, за змістом ч. 3 вказаної норми обвинувальний акт має бути підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

У випадку наявності сумнівів щодо дотримання вищеназваних вимог КПК України при складанні та затвердженні обвинувального акта, сторона захисту не позбавлена можливості ініціювати перед судом питання про повернення обвинувального акта прокурору. Суд, у свою чергу, перевіривши обґрунтованість позиції сторони захисту з точки зору не формальної невідповідності такого акта вимогам закону, а дійсної наявності у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Інститут повернення обвинувального акта створений як певний механізм забезпечення належної правової процедури, яка унеможливлює призначення матеріалів кримінальних проваджень до судового розгляду, що не відповідають вимогам КПК України.

В своїх доводах щодо повернення обвинувального акту прокурору, захисник обвинуваченого у клопотанні вказав про неповноту формулювання обвинувачення, відсутність опису кваліфікуючих ознак елементів складу кримінального правопорушення, відсутність визначення розподілення ролей кожного з співвиконавців, що, на його думку, унеможливлює належне розуміння формулювання обвинувачення як стороною захисту, так і судом.

Аналізуючи зміст положень ст. 291 КПК України, суд доходить висновку, що повернення обвинувального акту прокурору з підстав вказаних захисником обвинуваченого, законодавцем не передбачено.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

За нормою п. 3 ч. 1 ст.3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. За вимогами ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність.

З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Дослідження змісту обвинувального акту свідчить про те, що в ньому, на виконання п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

Слід зауважити, що конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, як про це зазначає захисник, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Що стосується інших підстав викладених у клопотанні, то суд зазначає, що такі є слушними і не підлягають розгляду в розумінні невідповідності обвинувального акту ст.291 КПК України, а тому судом до уваги не сприймаються.

Отже, суд доходить висновку, що повернення обвинувального акту прокурору з підстав вказаних захисником обвинуваченого, законодавцем не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженню № 0000383 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 01.04.2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1