Провадження № 1-кп/643/164/24
Справа № 643/5150/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6

розглянувши відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

20.11.2020 близько 16.30 годин ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS» р.н. НОМЕР_1 , рухався по проспекту Тракторобудівників у м. Харкові зі сторони вулиці Героїв Праці в напрямку вулиці Валентинівської зі швидкістю 57 км/год. та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі будинку № 85 по проспекту Тракторобудівників, не звертаючи уваги на те, що транспортний засіб, який рухається попереду нього у попутному напрямку в крайній лівій смузі рух зменшує швидкість та зупиняється перед нерегульованим пішохідним переходом, не прийняв заходів до зниження швидкості аж до зупинки керованого ним автомобілю, чим грубо порушив вимоги п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чл зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби .упинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 яка в цей час переходила проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право по ходу його руху, внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/914-А/20 від 05.01.2021 ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої сукупної травми, яка включає в себе черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани в правій тім`яній ділянці, лінійного перелому скронево-тім`яної кістки справа з переходом на основу черепа, епідурального крововиливу в правій тім`яній ділянці, двобічного субдурального крововиливу та забою головного мозку із формуванням вогнищ контузії лівої лобної та обох скроневих часток головного мозку, а також травму правої нижньої кінцівки у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки, вказана сукупна травма у своїй течії ускладнилась порушенням свідомості до коми - рівня І, вказані тілесні ушкодження за своїм ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 , виразилось у тому, що він, керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, не врахував дорожню обстановку, не звернувши увагу на те, що транспортний засіб який рухається попереду нього в крайній лівій смузі руху у попутному з ним напрямку почав знижуючи швидкість зупиняючись перед пішохідним переходом, для того щоб пропустити пішохода, не прийняв заходів до зниження швидкості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в цей час переходила проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право по ходу його руху, в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Дії водія ОСОБА_5 згідно з висновком автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/1086-ІТ від 27.01.2021 з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками що наступили.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

ОСОБА_5 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушенні за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Позиція сторони захисту.

Обвинувачений вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, але не погодився із цивільним позовом щодо нього.

У своїх показаннях підтвердив обставини кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті та додав, що вирішив перелаштуватися в інший ряд та не помітив як пішохід переходив дорогу по пішохідному переходу та здійснив на неї наїзд, але без умисла, а через необережність та порушення правил дорожнього руху. На наступний день обвинувачений поїхав до лікарні, де лікувалась потерпіла, лікарі дали телефон чоловіка потерпілої та він зателефонував йому з метою надання допомоги і після домовленості між обвинуваченим та потерпілим, обвинувачений сплачував впродовж кількох місяців раза на тиждень, або два рази на тиждень грошові кошти у розмірі 15-20 тисяч гривень на лікування потерпілої. Також, сторона захисту повідомила, що обвинувачений заплатив потерпілій відшкодування у сумі 215 000 гривень та оформлювали це розписками про передачу коштів, але на що саме витрачались ці кошти у розписці не писалося.

Обвинувачений просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавлення його волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки може виникнути ситуація пов`язана з необхідністю евакуювання його родини з міста Харкова на автомобілі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Крім показань обвинуваченого, судом досліджені такі докази:

показання потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 , у день ДТП йому зателефонував син і повідомив, що матір у лікарні. Потім поїхав на місце ДТП. Його дружині робили декілька операцій, вона перебувала в комі, все це тривало декілька місяців. Після лікування потерпілу виписали з лікарні. З п приводу грошових коштів, які надавав на лікування обвинувачений, потерпілий повідомив, що дійсно він отримував від обвинуваченого грошові кошти на лікування своєї дружини. Усі кошти витрачались на лікування потерпілої. Але тієї суми, яка була передана на лікування обвинуваченим, не вистачило на її лікування, а було витрачено сума набагато більша. Подальше лікування потерпіла проходить вдома, у неї частково пропала память, не працює праве плече внаслідок удару від дтп та додатково робили операцію на стопі. Внаслідок ДТП, потерпіла потребує постійного стороннього догляду, позаяк не може самостійно приймату їжу та обслуговувати себе. Сторонній догляд здійснює чоловік ОСОБА_8 ;

протоколом огляду місця події від 20.11.2020 року відповідно до якого слідчим поліції був проведений огляд місця ДТП за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників буд. 85 в період часу з 17 годин 48 хвилин по 19 годину 15 хвилин., в якому зафіксований автомобіль обвинуваченого «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться за межами пішохідного переходу в правій смузі руху по ходу свого руху зі слідами гальмування з відповідними пошкодженнями та слідами від дтп, які детально описані в протоколі. До протоколу додається схема дтп та фототаблицею;

копія водійського посвідчення обвинуваченого;

копія свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_1 , відповідно до якого його власником є ОСОБА_9 ;

копія зберігальної розписки, відповідно до якої транспортний засіб «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_1 був переданий обвинуваченому на відповідальне зберігання.

постанова слідчого від 23.11.2020 року про визнання транспортного засобу «DAEWOO LANOS», р.н. НОМЕР_1 речовим доказом.

копія висновку КНП Міська клінічна лікарня ШНМД і. проф. Мещанінова від 22.11.2020 року щодо проведення мрт ОСОБА_7

висновку КНП Міська клінічна лікарня ШНМД і. проф. Мещанінова від 30.11.2020 року щодо проведення томографії головного мозку ОСОБА_7

копія протоколу мрт дослідження від 20.11.2020 року КНП Міська клінічна лікарня ШНМД і. проф. Мещанінова щодо ОСОБА_7 ;

копія висновку КНП Міська клінічна лікарня ШНМД і. проф. Мещанінова від 03.12.2020 року щодо проведення томографії головного мозку ОСОБА_7

висновок судово-медичної експертизи № 12-14/914-А/20 від 05 січня 2021 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 внаслідок дтп зазнала тяжких тілесних ушкоджень;

висновки лікаря нарколога та психіатра, відповідно до яких обвинувачений на обліках у цих лікарях не перебуває;

висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.11.2020 року, відповідно до якого обвинувачений у стані сп`яніння не перебуває;

протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 05.01.2021 року зі схемою дтп;

висновок експерта від 27.01.2021 року № СЕ-19/121-21/1086-ІТ, відповідно до якого, у даній дорожній обстановці обвинувачений повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 12.4, 18.1, 18.4 ПДР та мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода виконанням вимог п.п. 18.1, 18.4 ПДР. У діях обвинуваченого є невідповідності вимогам п.п. 18.1, 18.4 ПДР, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією ДТП.

довідка про вартість експертизи;

копія паспорту обвинуваченого;

копії розписок про відшкодування шкоди потерпілій.

копії медичних документів щодо стану здоров`я потерпілої ОСОБА_7 та копії квитанцій на лікування потерпілої, які долучені до цивільного позову.

копії квитанції цивільного відповідача ПрАТ УПСК про перерахування потерпілій ОСОБА_7 страхового відшкодування та угоди про припинення зобов`язання за угодою сторін від 30.10.2024 року.

На зважаючи на визнання вини обвинуваченим, суд вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України повністю доведена зібраними по справі доказами, які були досліджені судом.

Призначення покарання.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України та поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України не позбавляючи обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Представник потерпілого просив суд призначити обвинуваченому реальне покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Обвинувачений та його захисник просили суд призначити покарання не пов`язане з позбавлення його волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття винного.

Обставин, які обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до положень ст. 65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким; особу винного, який раніше не судимий; наявність пом`якшуючої обставини покарання у вигляді щирого каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, запропонований прокурором вид та розмір покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд призначає йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. 75 та 76 КК України, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, позаяк обвинувачений раніше не судимий, працює, щиро розкаявся, після ДТП цікавився станом здоров`я потерпілої та впродовж двох місяців після - частково відшкодовував шкоду потерпілій у розмірі 215 000 гривень, зі слів на утриманні має двох неповнолітніх дітей.

За таких обставин, суд вирішив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на два роки, поклавши на нього обов`язки передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 Кримінального кодексу України.

Призначене покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпілою ОСОБА_7 в особі її представника був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 331 647,20 грн.

Крім того, за клопотанням ОСОБА_7 судом було залучено в якості співвідповідача страхову компанію ПАТ Українську пожежно-страхову компанію та надано заяву про стягнення з ПАТ Української пожежно-страхової компанії моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 130 000 грн.

Від потерпілого ОСОБА_8 також надійшла позовна заява про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 800 000 грн.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Частиною 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом, встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, який вчинив ОСОБА_5 було завдано шкоду потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Від відповідача ПАТ Українська пожежно-страхова компанія до суду надійшла заява про закриття провадження у справі.

У вказаній заяві відповідач посилається на той факт, що потерпілій ОСОБА_7 було виплачено страхове відшкодування у сумі 234 000 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції від 08.11.2024 року № 162228042.

Крім того, до суду надано угоду між сторонами про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування від 30.10.2024 року. Згідно з п. 4 вказаної угоди позивачка не має матеріальних та моральних претензій до відповідача ПАТ Українська пожежно-страхова компанія.

Вирішуючи питання про можливість закриття провадження за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_7 до відповідача ПАТ Українська пожежно-страхова компанія суд виходить із такого.

Оскільки, ст. 129 КПК України не врегульовано процесуальний порядок вирішення питання щодо цивільного позову у разі відсутності предмета спору, а тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ЦПК України.

Так п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи той факт, що відповідач ПАТ Українська пожежно-страхова компанія здійснила страхову відшкодування позивачці у розмірі 234 000 грн. та п. 4 вищевказаної Угоди про те, що позивачка не має жодний претензій матеріального та морального характера, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору між сторонами та закриває провадження в частині цивільного позову ОСОБА_7 до ПАТ Українська пожежно-страхова компанія на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 були надані до суду розписки про передачу коштів потерпілій ОСОБА_7 на її лікування у сумі 215 000 грн. (т. 3 справи).

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні не заперечував, що отримував ці кошти для лікування свої дружини ОСОБА_7 .

Беручи до уваги суму страхового відшкодування у розмірі 234 000 грн та суми які передавав обвинувачений ОСОБА_5 на лікування потерпілої у розмірі 215 000 грн., суд вважає, що матеріальні збитки потерпілої ОСОБА_7 у розмірі 331 647,20 грн. повністю відшкодовані, оскільки загальна сума відшкодування матеріальної шкоди склала 234 000+215000= 449 000 грн., а тому не підлягають задоволенню у цій частині.

Що стосується відшкодування моральної шкоди потерпілій, то суд вважає, що цивільній позов у цій частині підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї або близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Оскільки вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яким заподіяно шкоду потерпілій ОСОБА_7 повністю доведена в суді, то суд дійшов висновку про наявність причинного зв`язку між винними діями обвинуваченого і негативними наслідками, що настали для потерпілої, оскільки вона зазнала фізичних та моральних страждань, що виразились у фізичному болі, душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих звязків, втратою здоровя, інвалідізації, неможливості самостійно себе облуговувати та потребі у постійній сторонній допомозі.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує критерії, які також передбачені ст. 23 ЦК України: характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та інших обставин, які мають істотне значення, а також виходить з засад розумності та справедливості, та доходить висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди потерпілої становить 700 000 грн.

Вирішуючи питання про цивільний позов ОСОБА_8 суду зазначає таке.

ОСОБА_8 стверджує, що витратив на лікування своєї дружини 800 000 грн., однак жодних доказів цих витрат до суду не надавав.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких, обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 800 000 грн. за недоведеністю.

Що стосується моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_8 то суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій частині, виходячи з такого.

Суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не є потерпілим у даному кримінальному провадженні та йому не заподіяна моральна шкода тільки на тій підставі, що кримінальним правопорушенням заподіяно шкоду лише його дружині.

ВП ВС у постанові від 01 вересня 2020 року (справа № 216/3521/16) відійшла від раніше висловлених правових позицій та дійшла висновку про те, що виходячи із положень статей 16 і 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Оскільки ч.1 ст. 23 ЦК передбачає загальний спосіб захисту порушених цивільних прав та знаходиться у загальних положеннях ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення будь-яких її прав. Отже, ст. 23 ЦК може прямо застосовуватися до будь-яких відносин. ЦК як основний акт цивільного законодавства не виходить із того, що моральна шкода компенсується лише у випадках, передбачених ним або спеціальними законами.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду (далі - КЦС ВС) неодноразово застосовував цю позицію, зокрема, в постанові від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19 виходив із того, що в контексті приписів ст. 1168 ЦК, ст. 23 ЦК є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди.

Об`єднана палата КЦС ВС в постанові від 22 квітня 2024 року (справа № 279/1834/22, провадження № 51-1382сво23) сформувала висновок, за яким норми права, передбачені ст. 23 ЦК, мають поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При цьому, в нормі наведений не вичерпний перелік, а найбільш можливі варіанти прояву моральної шкоди.

З тих підстав, що за ст. 23 ЦК моральна шкода повинна відшкодовуватися кожному, чиє право порушене та кому вона дійсно завдана, необґрунтованим є правозастосування, яке обмежує коло суб`єктів, які мають право на відшкодування моральної шкоди, лише тими, про яких йдеться в ч. 2 ст. 1168 ЦК.

За ч. 6 ст. 55 КПК, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, , коло яких визначено приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК.

Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Потерпілий ОСОБА_8 , є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 , яка на момент вчиненні злочину перебувала у комі, а тому він подав заяву про злочин та набув процесуальний статус потерпілого відповідно до вимог КПК і сторони кримінального провадження не ставлять під сумнів її статус потерпілої, отже він має належні підстави до використання всіх прав потерпілої особи в цьому кримінальному провадженні, зокрема на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну фізичній особі внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Оскільки вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яким заподіяно шкоду потерпілій ОСОБА_7 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_8 повністю доведена в суді, то суд дійшов висновку про наявність причинного зв`язку між винними діями обвинуваченого і негативними наслідками, що настали для потерпілого, оскільки він зазнав моральних страждань, що виразились у душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих звязків, втратою здоров`я його дружини, інвалідізації його дружини, необхідністю постійно доглядати за своєю дружиною і неможливістю жити з дружиною повноцінним життям.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує критерії, які також передбачені ст. 23 ЦК України: характер правопорушення, глибину душевних страждань, погіршення якості життя, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та інших обставин, які мають істотне значення, а також виходить з засад розумності та справедливості, та доходить висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 становить 100 000 грн.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з проведенням судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/1086-ІТ від 27 січня 2021 року у розмірі 1961,40 грн. Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Приймаючи до уваги, що транспортний засіб «DAEWOO LANOS» р.н. НОМЕР_1 не відповідає ознакам майна, визначеним в ч. 1 ст. 96-2 КК України, як таке, що підлягає спеціальної конфіскації, суд вважає за необхідне повернути його власнику, яким є ОСОБА_9 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, позаяк відповідний клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 700 000 гривень. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_7 до ПАТ Українська пожежно-страхова компанія закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта з проведенням судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/1086-ІТ від 27 січня 2021 року у розмірі 1961,40 грн.

Речовий доказ транспортний засіб «DAEWOO LANOS» р.н. НОМЕР_1 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1