УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 148/1893/22

провадження № 51-795ск24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року,

установила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та наявних у Верховному Суді матеріалів, слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ухвалою від 11 вересня 2023 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду ухвалою від 25 вересня 2024 року відмовила в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження й повернула йому подану скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог ч. 1 ст. 9, ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати згадану ухвалу від 25 вересня 2024 року і скерувати матеріали до суду апеляційної інстанції. Суть доводів автора скарги зводиться до незгоди з висновком колегії суддів про необґрунтованість його клопотання. Вважаючи наявними підстави для поновлення процесуального строку, скаржник водночас твердить, що строк оскарження не було пропущено й апеляційний суд не перевірив обставин отримання ним копії рішення суду першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_4 заявив відвід усій колегії суддів, мотивуючи це тим, що вони вже приймали рішення за його попередніми касаційними скаргами.

Що стосується питання відводу, то в цій справі склад суду був сформований автоматизованою системою документообігу відповідно до ст. 35 КПК і в юридичному аспекті на стадії до відкриття касаційного провадження процесуальний закон не передбачає відведення визначених суддів на зазначених автором звернення підставах.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Згідно зі ст. 113 КПК процесуальні дії вчиняються в межах визначених процесуальних строків. Положення ст. 117 згаданого Кодексу передбачають можливість поновлення пропущеного строку в судовому порядку за умови встановлення поважності причин його пропущення.

Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді становить п`ять днів із дня її оголошення, а в разі її постановлення без виклику особи, котра оскаржує ухвалу, - з дня отримання особою копії судового рішення.

За змістом касаційної скарги, ухвалу слідчого судді від 11 вересня 2023 року ОСОБА_5 оскаржив 8 травня 2024 року.

Апеляційний суд у цій справі встановив, що копію вказаної ухвали було надіслано скаржникові засобами поштового зв`язку, і поштове відправлення він особисто отримав 28 вересня 2023 року.

Клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження не містило причин його пропущення, які би дозволяли суду застосувати процедуру, передбачену ст. 117 КПК.

Беручи участь у судовому розгляді поданого клопотання, ОСОБА_4 заявив, що отримав копію оскарженої ухвали 15 січня 2024 року, однак документальних підтверджень цього суду не надав.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правильно застосував імперативні приписи п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, які зобов`язують повернути апеляційну скаргу за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку її подання. Усупереч доводам автора касаційної скарги, таке рішення відповідає нормам процесуального права, є обґрунтованим і вмотивованим.

Звертаючись до суду касаційної інстанції, ОСОБА_5 заразом заперечує факт пропущення ним строку апеляційного оскарження і твердить про наявність підстав для його поновлення. Проте конкретних аргументів, які би спростовували мотиви апеляційного суду, у скарзі не відображено й документів, котрі би підтверджували позицію її автора, до звернення не додано.

Посилання в касаційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини щодо тлумачення права на доступ до судів вищих інстанцій викладені без урахування висновків міжнародної судової установи про те, що доступ до суду обмежений умовами прийнятності скарг, а дотримання строків оскарження покликане забезпечувати принцип юридичної визначеності як складової верховенства права. Наведені положення вже були роз`яснені скаржникові судом касаційної інстанції (ухвали від 8 травня, 1 та 30 липня 2024 року, справа № 148/1893/22). Це саме стосується й покликань ОСОБА_5 на практику Верховного Суду з питань реалізації права на апеляційне оскарження та інших засад судочинства, розтлумачених Конституційним Судом України в рішеннях, зазначених у касаційній скарзі.

Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів справи.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3