печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000702 від 20.08.2021, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, росіянина, громадянина України, який має право на заняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва № 11229/10, виданого 28.08.2023 Радою адвокатів Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не депутата, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України,

скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 206 КПК України,

скаргу захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 за погодженням з прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000702 від 20.08.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України отримані ОСОБА_4 та стороною захисту 12.03.2025 року.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000702 від 20.08.2021 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 426-1 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюють прокурори Офісу Генерального прокурора.

У вказаному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у перевищенні військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, якщо ці дії заподіяли істотну шкоду, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 426-1 КК України.

Суть підозри обґрунтовується наступним.

Встановлено, що ОСОБА_4 з 01.07.2014 по 20.05.2019 перебував на посаді заступника начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України згідно наказу № 161-ос від 01.07.2014. Цим же наказом йому присвоєно звання полковника.

За змістом абз. 1 п. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» (у редакції згідно Закону України № 901-VIII від 23.12.2015) правоохоронними органами є й інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 (далі - Закон) Управління державної охорони України є державним правоохоронним органом спеціального призначення, підпорядкованим Президентові України та підконтрольним Верховній Раді України.

Кадри Управління державної охорони України складаються з військовослужбовців, прийнятих на військову службу в Управління державної охорони України за контрактом, військовослужбовців строкової служби, а також працівників, які уклали з Управлінням державної охорони України трудовий договір (контракт). Військовослужбовцями та працівниками Управління державної охорони України можуть бути громадяни України, які за своїми діловими і моральними якостями, освітнім рівнем, станом здоров`я здатні виконувати службові (посадові) обов`язки, пройшли відбір і перевірку у зв`язку з прийняттям на військову службу (роботу).

На військовослужбовців Управління державної охорони України поширюється законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби.

Військовослужбовці офіцерського складу, звільнені зі служби в Управлінні державної охорони України (за винятком звільнених за службовою невідповідністю чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили), зараховуються в запас Служби безпеки України, а солдати і матроси, сержанти і старшини, прапорщики і мічмани - в запас у загальному порядку.

Відповідно до положень ст. 2 цього Закону правову основу державної охорони становлять Конституція України, міжнародні договори України, цей та інші закони України, акти Президента України та Кабінету Міністрів України, а також відомчі та міжвідомчі нормативно-правові акти, що регулюють відносини у сфері державної охорони.

Відповідно примітки 1 до ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Станом на березень 2019 року порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу Управління державної охорони України та особливості проходження ними військової служби у воєнний час визначалось Положенням про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженим Указом Президента України від 19.10.2007 № 982/2007.

Отже, будучи військовослужбовцем Управління державної охорони України, ОСОБА_4 постійно (на підставі наказу про призначення на посаду з 01.07.2014 по 20.05.2019) обіймав посаду у державному правоохоронному органу спеціального призначення та є військовою службовою особою, а тому є працівником правоохоронного органу.

Проходячи військову службу у військовому званні «полковник» ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 (далі - Закон) державна охорона органів державної влади України та посадових осіб (далі - державна охорона) - це система організаційно-правових, режимних, оперативно-розшукових, інженерно-технічних та інших заходів, які здійснюються спеціально уповноваженими державними органами з метою забезпечення нормального функціонування органів державної влади України, безпеки посадових осіб та об`єктів, визначених цим Законом.

Державна охорона здійснюється Управлінням державної охорони України (ч. 1 ст. 10 Закону).

Законність є одним з основних принципів державної охорони (ст. 3 Закону).

Згідно з ст. 5 Закону президентові України забезпечується безпека в місцях його постійного і тимчасового перебування шляхом здійснення державної охорони.

Протягом строку повноважень Президента України також забезпечується безпека членів його сім`ї, які проживають разом з ним або супроводжують його.

Після припинення повноважень Президент України забезпечується державною охороною довічно, якщо тільки він не був усунений з поста в порядку імпічменту.

У відповідності до ст. 12 Закону на Управління державної охорони України покладаються завдання: здійснення державної охорони щодо органів державної влади України; забезпечення безпеки посадових осіб, визначених цим Законом, за місцем їх перебування як на території України, так і за її межами; забезпечення безпеки членів сімей посадових осіб, визначених цим Законом, які проживають разом з ними або супроводжують їх; запобігання протиправним посяганням на посадових осіб і членів їхніх сімей та об`єкти, щодо яких здійснюється державна охорона, їх виявлення та припинення; охорони об`єктів, визначених цим Законом; забезпечення безпечної експлуатації транспортних засобів, призначених для визначених цим Законом посадових осіб; участі у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Положення ст. 13 Закону передбачає, що для здійснення покладених завдань Управління державної охорони України уповноважене: використовувати форму одягу та документи, які зашифровують особу чи відомчу належність військовослужбовців і транспортних засобів Управління державної охорони України; проводити у порядку, визначеному Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», гласні та негласні оперативні заходи з метою запобігання посяганням на посадових осіб і членів їхніх сімей та об`єкти, щодо яких здійснюється державна охорона, виявлення і припинення таких посягань; проводити кіно-, фотозйомку, аудіо- і відеозапис на об`єктах, щодо яких здійснюється державна охорона; залучати за погодженням з керівниками правоохоронних та інших державних органів їх військовослужбовців і працівників, технічні та інші засоби; здійснювати на об`єктах, щодо яких здійснюється державна охорона, протипожежний, санітарно-гігієнічний, екологічний, радіаційний і протиепідемічний контроль та контроль за станом технічного захисту інформації, вживати заходів щодо усунення виявлених порушень, з`ясовувати причини, що призвели до їх вчинення.

Державна охорона здійснюється шляхом пошуку і фіксації даних про протиправну діяльність окремих осіб або груп, яка загрожує нормальному функціонуванню органів державної влади України, життю чи здоров`ю, честі та гідності посадових осіб і членів їхніх сімей, для вжиття заходів щодо її припинення (п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону).

Відповідно до ст. 17 Закону військовослужбовці Управління державної охорони України зобов`язані:

1) наполегливо і послідовно втілювати в життя політику держави в сфері оборони і забезпечення національної безпеки України;

2) суворо додержуватися вимог законодавства та військових статутів, кваліфіковано і сумлінно виконувати покладені на них службові обов`язки;

3) підтримувати належний рівень професійних і правових знань, спеціальної, бойової та фізичної підготовки;

4) захищати і поважати конституційні права і свободи людини і громадянина, бути зразком високої культури, скромності та витримки.

За вчинені правопорушення військовослужбовці Управління державної охорони України несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну або кримінальну відповідальність згідно з законом.

Згідно з ст. 18 Закону військовослужбовці Управління державної охорони України під час здійснення державної охорони мають право:

1) вимагати від громадян додержання режиму, встановленого на об`єктах, щодо яких здійснюється державна охорона, не допускати до будинків, де працюють Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, а також будинків, де працюють інші органи державної влади України, щодо яких здійснюється державна охорона згідно з цим Законом, осіб з холодною чи вогнепальною зброєю, вибуховими речовинами, засобами підриву, боєприпасами всіх видів і зразків, навчальними або імітаційними боєприпасами, легкозаймистими рідинами чи займистими твердими речовинами, піротехнічними засобами;

2) затримувати осіб, які незаконно проникли або намагаються проникнути на об`єкти, щодо яких здійснюється державна охорона, перевіряти у них документи, що посвідчують особу, здійснювати у встановленому законом порядку особистий огляд затриманих та огляд їхніх речей, які є при них, транспортних засобів, на яких вони прибули в район об`єкта охорони, і передавати їх іншим правоохоронним органам;

3) спільно з відповідними підрозділами Національної поліції тимчасово обмежувати або забороняти під час здійснення охоронних заходів рух транспортних засобів та пішоходів на вулицях і дорогах під час проїзду автомобільним транспортом Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, а також глав іноземних держав, парламентів і урядів, керівників міжнародних міжурядових організацій та іноземних делегацій, які перебувають в Україні з офіційним візитом, не допускати громадян на окремі ділянки місцевості та об`єкти, вимагати від них залишатися на конкретних місцях або залишити їх;

4) використовувати транспортні засоби, що належать органам державної влади України, підприємствам, установам, організаціям і громадянам (крім транспортних засобів, що належать дипломатичним представництвам іноземних держав і міжнародним організаціям, а також спеціального призначення), для запобігання злочинам, переслідування і затримання осіб, що підозрюються у вчиненні злочину, доставлення осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги, в лікувальні заклади, а також для проїзду до місця події з наступним відшкодуванням у встановленому порядку збитків, завданих власникам цих транспортних засобів;

5) у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, заходити в житлові та інші приміщення, що належать громадянам, на територію і в приміщення державних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності з наступним повідомленням про це прокурора протягом 24 годин;

6) використовувати під час проведення охоронних заходів засоби зв`язку, що належать державним органам, підприємствам, установам і організаціям незалежно від форм власності з наступним відшкодуванням у встановленому порядку збитків;

7) зберігати, носити і застосовувати вогнепальну зброю та спеціальні засоби на підставі і в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», військовими статутами та прийнятими відповідно до них нормативними актами, провозити зброю та спеціальні засоби в усіх видах транспорту;

8) позачергового придбання квитків на всі види транспорту незалежно від наявності місць та поселення в готелях при пред`явленні посвідчення про відрядження.

Водночас, полковник ОСОБА_4 , незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм, будучи військовою службовою особою - військовослужбовцем Управління державної охорони України, знехтував вимогами законодавства, перевищив свої повноваження в умовах особливого періоду при наступних обставинах.

У ході досудового розслідування встановлено, що 28 березня 2019 року повітряне судно CL-600-2B19 із реєстраційним знаком НОМЕР_2 здійснювало рейс JTI261 з Національного аеропорту «Мінськ» (м. мінськ, республіка білорусь) до Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни», м. Київ, Україна).

Єдиним пасажиром повітряного судна був громадянин рф ОСОБА_8 із вантажем у вигляді 10 (десяти) валіз чорного кольору, які містили поліетиленові пакунки з банкнотами номіналом 200 євро скріпленими банківськими стрічками.

Зазначені валізи були завантажені невстановленими особами на повітряне судно CL-600-2B19 із реєстраційним знаком НОМЕР_2 у цей ж день 28 березня 2019 року у Терміналі А міжнародного аеропорту «Шереметьєво» (міський округ хімки московської області, рф), після чого цей борт відправився до м. Києва через Національний аеропорт «Мінськ» (м. мінськ, республіка білорусь) рейсом JTI260.

Приблизно о 23 год. 00 хв. 28 березня 2019 року повітряне судно CL-600-2B19 із реєстраційним знаком НОМЕР_2 завершило рейс JTI261, прибуло із вищевказаним вантажем до Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни», м. Київ, Україна) та перемістилось із злітно-посадкової смуги до місця стоянки повітряних суден на території аеропорту, що є охоронюваною зоною прикордонного контролю з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 366 Митного кодексу України (в редакції Закону № 2612-VIII від 08.11.2018), громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території, та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Статтями 196, 197 Митного кодексу України встановлено порядок переміщення через митний кордон України окремих видів товарів, на які встановлені заборони або обмеження.

Частиною 3 ст. 197 Митного кодексу України зазначено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України

Так, Постанова Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» визначає порядок ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України фізичними особами, юридичними особами та банками готівкової валюти і банківських метал.

Відповідно до п. 18 вказаного Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 9999 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 9999 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Тобто, при ввезені на території України суми в розмірі 10 000 євро і більше необхідне обов`язкове письмове декларування всієї суми.

Бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей затверджений ПКМУ від 27.02.2019 № 203.

Декларація заповнюється власноручно громадянином, який досяг 16-річного віку, або уповноваженою ним особою.

Таким чином, порушенням встановленого Митним кодексом України порядком проходження митного контролю є переміщення валютних цінностей на які законодавством України встановлені обмеження.

Так, після прибуття приблизно о 23 год. 00 хв. 28 березня 2019 року повітряного судна CL-600-2B19 із реєстраційним знаком НОМЕР_2 до Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни», м. Київ, Україна), переміщення його із злітно-посадкової смуги до місця стоянки повітряних суден на території аеропорту, що є охоронюваною зоною прикордонного контролю з обмеженим доступом, на його борт разом із невстановленою на даний час слідством особою піднявся заступник начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України полковник ОСОБА_4 , який використав свої службові повноваження для безперешкодного потрапляння до охоронюваної зони на службовому транспорті разом з іншими невстановленими на даний час працівниками Управління державної охорони України.

Заступник начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України полковник ОСОБА_4 на борті повітряного судна CL-600-2B19 із реєстраційним знаком НОМЕР_2 разом із громадянином рф ОСОБА_8 почав по черзі відкривати валізи чорного кольору, які містили поліетиленові пакунки з банкнотами номіналом 200 євро скріпленими банківськими стрічками, та перераховувати готівкові грошові кошти в іноземній валюті.

Протягом 10-15 хв. ОСОБА_4 за результатами перерахунку готівкових грошових коштів в іноземній валюті, які містились у 7 (семи) валізах чорного кольору, встановив, що загальна сума в них складає 38 612 000 євро (що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 становило 1 177 541 592,136 грн.), після чого вказані валізи із коштами в іноземній валюті громадянином рф ОСОБА_8 були передані ОСОБА_4 , а інші 3 валізи залишені на борту повітряного судна.

Відповідно до ст. ст. 5,6 Митного кодексу України державна митна політика - це система принципів та напрямів діяльності держави у сфері захисту митних інтересів та забезпечення митної безпеки України, регулювання зовнішньої торгівлі, захисту внутрішнього ринку, розвитку економіки України та її інтеграції до світової економіки. Державна митна політика є складовою частиною державної економічної політики.

Митні інтереси України - це національні інтереси України, забезпечення та реалізація яких досягається шляхом здійснення державної митної справи. Митна безпека - це стан захищеності митних інтересів України.

Проте, ОСОБА_4 , перебуваючи посаді заступника начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України згідно наказу № 161-ос від 01.07.2014, будучи, з врахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, військовою службовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, в силу Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» являючись працівником правоохоронного органу, прийнявши Військову присягу, будучи військовослужбовцем Управління державної охорони України у військовому званні полковника, який за бездіяльність несе відповідальність згідно із законом (ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб»), та відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несе з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», юридичну відповідальність згідно із законом, у т.ч. кримінальну, та встановлену законом відповідальність за незабезпечення додержання військової дисципліни та невжиття заходів для її відновлення (ч. 6 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України), приблизно о 23 год 24 хв 28 березня 2019 року, в умовах особливого періоду, перебуваючи у контрольованій зоні прикордонного контролю з обмеженим доступом, що охороняється на території Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни»), на борту повітряного судна (адміністративний літак, бізнес-джет) CL-600-2B19, державний та реєстраційний знак НОМЕР_2, який розташовувався стоянці повітряних суден вказаного аеропорту, діючи протиправно з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання його суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, не бажаючи рахуватись з покладеними на нього законом та іншими нормативно-правовими актами обов`язками, передбаченими ст. 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», отримавши від громадянина рф ОСОБА_8 38 612 000 євро (що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 становило 1 177 541 592,136 грн), у поліетиленових пакунках з банкнотами номіналом 200 євро скріплених банківськими стрічками, які було розміщені у 7 (семи) валізах чорного кольору, не дотримуючись встановленого Митним кодексом України та іншими законними, підзаконними нормативно-правовими актами порядку переміщення через митний кордон України валютних цінностей, без декларування транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, перевищуючи свої повноваження як військовослужбовця Управління державної охорони України, передбачені ст. ст. 17, 18 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», протиправно із використанням службового транспорту й безперешкодного проходження авіаційного контролю як військовослужбовцем Управління державної охорони України, залишив охоронювану зону прикордонного контролю аеропорту з вказаною сумою в іноземній валюті, як наслідок перемістив через митний кордон України поза митним контролем, без виконання митних формальностей валютні цінності, що явно виходить за межі наданих йому повноважень, що заподіяло істотну шкоду митним інтересам України (національним інтересам України, забезпечення та реалізація яких досягається шляхом здійснення державної митної справи) та митній безпеці України, нормальному функціонуванню органу з охорони державного кордону та митних органів.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

На даний час існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

У той же час, при визначенні розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваному обов`язків, просив суд врахувати наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів про вчинення тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим, а також вагомість доказів, якими підтверджується наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, ураховуючи тяжкість, специфіку кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного, репутацію підозрюваного, розмір незаконно переміщених валютних цінностей, нездатність застави у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, є необхідним визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у 165 126 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 500 001 528 гривень (п`ятсот мільйонів тисяча п`ятсот двадцять вісім гривень), оскільки внесення застави в саме такому розмірі достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених обов`язків у разі звільнення з-під варти після її внесення, а також забезпечить утримання останнього від реалізації вищевказаних ризиків.

З огляду на зазначене, сторона обвинувачення вважає необхідним застосувати положення ч. 5 ст. 182 КПК України та призначити заставу в межах 165 126 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 500 001 528 грн. (п`ятсот мільйонів тисяча п`ятсот двадцять вісім гривень), одночасно поклавши на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8-9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав в ньому зазначених. Сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного, а застава у визначеному слідчим розмірі є помірною для підозрюваної особи з огляду на його матеріальний, майновий стан та достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні зазначила, що стороною обвинувачення не доведені мета застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також зауважила щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки ані повідомлення про підозру, ані клопотання про застосування запобіжного заходу, не містять відомостей про конкретні факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення повідомлення про підозру за інкримінованим злочином.

Крім того вважає, що докази, які б підтверджували факт вчинення злочину ОСОБА_4 , у службових осіб органу досудового розслідування відсутні та матеріалів клопотання не долучені.

Також, сторона захисту вказує на відсутність ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення. У клопотанні відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання процесуальних обов`язків або має намір вчиняти такі дії.

Окрім того, просили врахувати відомості, які характеризують підозрюваного ОСОБА_4 , зокрема те, що він більше 15 років перебував на службі, під час якої проявляв професіоналізм , гарні моральні якості, що підтверджується численними нагородами, наразі активно займається волонтерською діяльністю, має статус адвоката та є пенсіонером за вислугою років, а також те, що на його утриманні перебувають батько, дружина та донька, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваного.

У задоволенні клопотання просила відмовити.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Також ОСОБА_4 та стороною захисту висловлено заяву про застосування відносно нього насильства (тортур) з часу його фактичного затримання.

Окремо, стороною захисту у судовому засіданні подано скаргу на незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України. Сторона захисту вважає затримання підозрюваного незаконним, необгрунтованим та таким, що порушує права та інтереси особи. Зазначили, що на час затримання ОСОБА_4 підстави, передбачені ч. 1 ст. 208 КПК України, були відсутні.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши клопотання та дослідивши докази, якими обґрунтовується клопотання, письмові заперечення та докази, якими обґрунтовуються такі заперечення, документи, які характеризують особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов такого.

Так, слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000702 від 20.08.2021 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 426-1 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278, п. 7 ст. 480, п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_9 12.03.2025 здійснено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, тобто у перевищенні військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень, якщо ці дії заподіяли істотну шкоду, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, росіянина, громадянина України, який має право на заняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва № 11229/10, виданого 28.08.2023 Радою адвокатів Київської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення віднесено до категорії тяжкого, оскільки санкція ч. 4 ст. 426-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними під час досудового розслідування матеріалами, а саме: протоколом огляду відеозапису під назвою «Т1» від 18.02.2025; протоколом огляду відеозапису під назвою «Т1» від 19.02.2025; протоколом огляду системи пошуку «Google» за посиланням «ОСОБА_16» від 18.02.2025; протоколом огляду відео за посиланням на матеріали журналістських розслідувань «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3; відповіддю Державної авіаційної служби України на запит від 20.02.2025; відповіддю Адміністрації Дерприкордонслужби на запит від 26.02.2025; висновком експерта № 1911/25-35 від 24.02.2025 (КНДІСЕ); рапортом Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань на виконання доручення слідчого; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.03.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2025; інформацією Державної митної служби України Київської митниці.

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважаю їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_4 . Крім того, вищенаведені обставини підтверджуються поясненням прокурора наданим під час розгляду цього провадження, а також доказами, зокрема протоколами допиту свідка, висновком експерта та низкою інших документів, долучених стороною обвинувачення до клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, сімейний та майновий стан, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя, з урахуванням матеріалів клопотання та пояснень сторін у судовому засіданні, вбачає наявними ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України з таких підстав.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що ОСОБА_4 , що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості залишити територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України. Перебування нашої держави у стані війни з російською федерацією може також сприяти ОСОБА_4 до залишення меж підконтрольної Україні території, що унеможливить подальше проведення належного досудового розслідування та судового розгляду.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), полягає в тому, що, зважаючи на інкримінування підозрюваному злочину за ч. 4 ст. 426-1 КК України, а також на міру покарання, яка загрожує йому, сторона обвинувачення обґрунтовано вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може вчиняти дії спрямовані на знищення або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні, збір яких на даний час слідством не завершено, що значно вплине на процес доказування вини як підозрюваного, так й співучасників, інших можливих спільників, які діяли за попередньою змовою групою осіб.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні не проведений увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені усі місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази, не встановлені усі особи причетні до його вчинення.

Підозрюваний ОСОБА_4 та інші на даний час невстановлені особи під час вчинення кримінального правопорушення, з метою узгодження дій по реалізації злочинного плану вживали заходи конспірації та приховування своєї діяльності. Зокрема, використовували мобільні термінали, інші електронні засоби, які за своїм функціоналом дозволяють спілкуватися шляхом направлення зображень і текстових повідомлень. Вказані засоби зв`язку, як знаряддя підготовки вчинення злочину, містять докази протиправної діяльності підозрюваного та інших співучасників, а тому, усвідомлюючи важливість доказового значення цих предметів для досудового розслідування, підозрюваний матиме можливість вжити заходів до їх приховання, знищення чи спотворення наявної у них інформації.

Досудове розслідування на даний час триває, збираються відомості на підтвердження винуватості ОСОБА_4 та інших осіб, які б були достатніми для завершення слідства, а тому знищення таких відомостей негативно вплине на повноту кримінального провадження.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), полягає в тому, що, ОСОБА_4 , маючи тісні зв`язки у державних та правоохоронних органах, може незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження, з метою надання недостовірних показів, зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показів і уникнення кримінальної відповідальності.

Оскільки підозрюваному вручені повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу з доданими до нього матеріалами досудового розслідування, якими воно обґрунтовується, відповідно останній отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які містять значиму інформацію, у тому числі щодо проведених слідчих та процесуальних дій, які йому до цього були невідомі. З урахування вказаної обставини підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з співучасниками, іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, як відомі, так й невідомі органу досудового розслідування обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб, розробити стратегію ухилення від відповідальності. Крім цього, враховуючи важливість та силу доказового значення висновків експертів у цьому провадженні підозрюваний, як особисто так і через інших осіб, може вдатися до впливу на цих учасників процесу у цьому ж кримінальному провадженні з метою дискредитації їх висновків.

Встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення можливе лише шляхом проведення допитів осіб яким вони відомі. Таким чином, використовуючи вплив на учасників кримінального провадження з метою мінімізації негативних наслідків для себе, підозрюваний має можливість впливати на свідків, інших осіб, які ще не допитані, з метою розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.

Разом з цим, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зазначені вище обставини також свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, на цей час у кримінальному провадженні перевіряється причетність низки інших осіб до підготовки та вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, у тому числі осіб, знайомих з підозрюваним. Враховуючи викладене, існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може узгоджувати свої дії з невстановленими на даний час особами та таким чином намагатися не допустити викриття себе, а також встановлення обставин вчинення злочину. Також підозрюваний, усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення персональних даних осіб, причетних до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю та фінансувати її, що свідчить про достатню обгрунтованість зазначеного ризику.

Окрім того, у судовому засіданні, слідчим суддею встановлено осіб, від яких надійшли заяви про бажання взяти підозрюваного на поруки, а саме: народного депутата України VIII-IX скликання ОСОБА_11 , народного депутата України VIII-IX скликання ОСОБА_12 , народного депутата України IX скликання ОСОБА_13 , народного депутата України VIII-IX скликання ОСОБА_14 .

Так, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговують особи, які звертаються із заявами про взяття на поруки, слідчий суддя зазначає, що ті обставини, що підозрюваний ОСОБА_4 позитивно характеризується, оцінюються слідчим суддею критично, оскільки зазначені обставини жодним чином не стали для підозрюваного тим стримуючим фактором, який би запобіг ймовірному вчиненню підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення, а тому з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини інкримінованих підозрюваному ОСОБА_4 дій, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного кримінального провадження.

З огляду на встановлення наявності обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу підозрюваного та конкретні обставини правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід, зокрема і домашній арешт, не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , а тому наявні підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави, а також покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що, на переконання слідчого судді, застава у зазначених межах, не здатна забезпечити виконання підозрюваним, передбачених законом обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, враховуючи конкретні обставини та тяжкість та специфіку правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , даних про його особу, дані про особу підозрюваного, репутацію підозрюваного, розмір незаконно переміщених валютних цінностей, майнового стану підозрюваного, вважаю із врахуванням принципів розумності і співмірності необхідним вийти за максимальну межу розміру застави, що передбачена п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, та визначити заставу у розмірі у межах 132 500 (сто тридцять дві тисячі п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 401 210 000, 00 грн. (чотириста один мільйон двісті десять тисяч гривень), у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти, оскільки на підставі досліджених матеріалів, внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 182 КПК України, Такий розмір застави відповідатиме практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Окрім цього, обираючи відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки: не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Що стосується скарги ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на незаконне затримання в порядку ст. 208 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану визначено ст. 615 КПК України.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду або постанови керівника органу прокуратури затримати таку особу. Строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду чи постанови керівника органу прокуратури під час дії воєнного стану не може перевищувати двохсот шістнадцяти годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу.

З протоколу затримання від 12.03.2025 вбачається, що ОСОБА_4 був затриманий на підставі абз. 6 ч.1 ст. 615 КПК України, а саме: під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива його втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності, як особи, підозрюваної у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.

У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 12.03.2025, складеному стосовно ОСОБА_4 , слідчим зазначено час складання такого протоколу, фактичний час затримання, а також підстави затримання ОСОБА_4 . Крім цього, із даного протоколу слідує, що слідчим під особистий підпис роз`яснено затриманому права, передбачені ст. 42 КПК України, копія протоколу затримання була вручена затриманому та його захиснику.

Враховуючи викладене, оскільки з протоколу про затримання вбачається, що затримання ОСОБА_4 відбувалось за участі його адвокатів, представника ради адвокатів України, слідчим доведено, що затримання ОСОБА_4 здійснено на підставі п.6 ч.1 ст.615 КПК України, строки затримання особи не перевищені, а тому, підстав для звільнення затриманого немає. Затримання ОСОБА_4 відбулось у спосіб та в порядку, встановленим чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Також слідчий суддя, з урахуванням висловленої та занесеної до журналу судового засідання заяви ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України щодо застосування відносно нього насильства (тортур) з часу його фактичного затримання, вважає за необхідне з урахуванням положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до яких до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, вважає за необхідне доручити Державному бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора провести дослідження фактів, викладених в заяві ОСОБА_4 , що у тому числі, зафіксовані в журналі судового засідання від 14.03.2025, про застосування відносно нього насильства (тортур), а також зобов`язати уповноважених осіб Державного бюро розслідувань забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 177, 178, 182, 193, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати у кримінальному провадженні № 0000702 від 20.08.2021 до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 10.05.2025 року.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного, а саме: 06 год. 57 хв. 12.03.2025 року.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 132 500 (сто тридцять дві тисячі п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 401 210 000, 00 грн. (чотириста один мільйон двісті десят тисяч гривень).

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУ ДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

р/р UA1012089

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

МФО 820172;

Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 10.05.2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

Скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 206 КПК України - задовольнити.

Доручити Державному бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора провести:

- дослідження фактів, викладених в заяві ОСОБА_4 , що у тому числі, зафіксовані в журналі судового засідання від 14.03.2025, про застосування відносно нього насильства (тортур).

Зобов`язати уповноважених осіб Державного бюро розслідувань забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доручити уповноваженим особам органу до судового розслідування провести дослідження фактів, викладених в повідомлені адвоката ОСОБА_15 від 14.03.2025 року, що у тому числі підтримано ОСОБА_4 .

Скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на незаконне затримання в порядку ст. 208 КПК України залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1