Справа № 191/2877/22
Провадження № 1-кп/191/213/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ Луганської області, громадянина України, який має вищу юридичну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Так, 24.08.1991 р. Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може буї и змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна ( суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні ( народ. Народ здійснює свою владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Ніхто не може узурпувати державну владу.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з вимогами ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний у стрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 р., військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Київській та інших областях і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Законом України від 24.02.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14.03.2022 р. № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 р. строком на 30 діб.

Законом України від 15.03.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 21.04.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17.05.2022 р. № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 р. строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 р. № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

У той же час, приблизно з 03 березня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «лнр», які незаконно створені на тимчасово окупованих територіях Луганської області, що є частиною окупаційної адміністрації рф, здійснили тимчасову окупацію території м. Старобільська та Старобільського району Луганської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами з метою створення та встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

З цією метою, наказом «голови луганської народної республіки» від 03.03.2022 р.№ УГ-125/22, створено «адміністрацію Старобільського району луганської народної республіки», а також призначено «виконувача обов`язків голови адміністрації».

Так, у розумінні н. п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території Старобільської міської територіальної громади Старобільського району Луганської області державою-агресором створено окупаційну адміністрацію російської федерації, тобто сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

На підтвердження контролю над захопленою територією, на будівлі Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, розташованої за адресою: вул. Центральна, буд. 35, у м.Старобільську Старобільського району Луганської області незаконними збройними формуваннями встановлено прапор так званої «лнр».

Також, на вказаній тимчасово окупованій території створено та розпочато роботу правоохоронних органів «лнр», зокрема, «Старобільського районного відділу внутрішніх справ міністерства внутрішніх справ лнр», «прокуратури Старобільського району генеральної прокуратури лнр», тощо.

У подальшому на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області державою-агресором створено також «інші органи державної влади лнр», які у своїй сукупності здійснюють фактичний контроль над територією Старобільського району Луганської області.

Так, в період часу з початку травня 2022 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не вдалося, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 4 годині ранку 24.02.2022 р. повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого було повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території міста Старобільська Луганської області діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи про те, то окупаційні війська, так званої луганської народної республіки», є незаконними і провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених органом досудового слідства обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно зайняв посаду «виконувача обов`язків прокурора Старобільського району» в незаконному правоохоронному органі, так званій, «прокуратурі Старобільського району луганської народної республіки» створеній на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 що виразились у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, кваліфіковані за ч.7 ст.111-1 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні заступник керівника Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_3 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримала у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначила, що показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_5 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною для того, щоб довести винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7ст.111-1КК України, поза розумним сумнівом.

Відтак, прокурор просила суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 року судом було постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України: повістки про виклики та інформація про процесуальні документи публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, відмовився від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та міг захищати себе безпосередньо в такому суді, що так само свідчать про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що прокурором не надано беззаперечних доказів добровільності зайняття посади, а тому просив закрити провадження у зв`язку з не доведенням його провини, і винести виправдувальний вирок.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Зокрема, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , пояснив, що після закінчення навчання у 2009 році він був розподілений на роботу в прокуратуру м.Краснодона, де там вже працював ОСОБА_5 . Щодня бачилися з ним. Він був з доволі заможної родини і їздив кожного дня з м.Луганська до м.Краснодона. Взагалі він був грамотним і відповідальним працівником. Разом працювали до 2012 року. А потім він перейшов працювати до Луганської обласної прокуратури. Після окупації та захоплення прокуратури у 2014 році ОСОБА_5 спочатку вагався, але потім зайняв посаду в прокуратурі окупаційної влади. У 2015-2016 роках бачив публікації з ним. А вже після повномасштабного вторгнення дізнався, що ОСОБА_5 зайняв посаду прокурора в Старобільській прокуратурі так званої лнр.

Відповідаючи на питання прокурора, свідок ОСОБА_6 пояснив, що останній раз бачив ОСОБА_5 навесні 2014 року, коли він (свідок) виконував обов`язки прокурора Міловської прокуратури, і це було якраз у той день, коли захопили обласну прокуратуру. ОСОБА_5 був людиною поміркованою, хитрою. Про його вагання щодо співпраці з окупаційною владою відомо від спільних знайомих. Також відомо, що йому тоді запропонували посаду в Генеральній прокуратурі лнр.

Відповідаючи на питання захисника, свідок ОСОБА_6 пояснив, що він у 2013 році працював прокурором Міловського району. Вважає, що вибір ОСОБА_5 був зумовлений захистом бізнес-інтересів його сім`ї. Чи був тиск на ОСОБА_5 не знає, але можливість виїхати була у всіх. Зокрема, у той же час прокурор ОСОБА_12 виїхав, а Солонина лишився.

Відповідаючи на питання суду, свідок ОСОБА_6 пояснив, що відомо, що у м.Старобільськ окупаційні війська зайшли на початку березня. Також знає, що велика кількість працівників прокуратур різних районів повиїжджали. Можливість виїжджати була, бо він особисто зміг заїхати у м.Луганськ і виїхати, коли воно вже було окуповане.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 у 2014 році, коли частина Луганської області була окупована, почав працювати в прокуратурі окупаційної влади. У 2022 році дізналась, що ОСОБА_5 почав працювати прокурором Старобільської прокуратури.

Відповідаючи на питання прокурора, свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона коли працювала з ОСОБА_5 жодних висловлювань на підтримку рф не чула. З 2014 року він почав працювати в прокуратурі Луганської області. Під час досудового розслідування їй демонстрували фото, на яких вона впізнала ОСОБА_5 за рисами обличчя, зростом (у нього високий зріст), будовою тіла, короткою зачіскою.

Відповідаючи на питання захисника, свідок ОСОБА_7 пояснила, що публікація про зайняття ОСОБА_5 посади виконуючого обов`язки прокурора Старобільської прокуратури, була приблизно у травні 2022 року. Чи добровільно зайняв ОСОБА_5 посаду їй не відомо.

Свідок ОСОБА_7 , відповідаючи на питання суду, пояснила, що працювала разом з ОСОБА_5 . З квітня 2010 року вона перевелася у прокуратуру м.Краснодона, де він вже працював. Приблизно у 2011 році ОСОБА_5 перевівся в Луганську обласну прокуратуру. У Краснодоні працювали в одній будівлі та бачилися кожного робочого дня, тому знала його зовнішність дуже добре. Про те, що ОСОБА_5 у 2022 році почав працювати в Старобільській прокуратурі дізналась з мережі інтернет. Виїхала 24.02.2022 року.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_5 познайомився у 2010 році. Приблизно пів року з ним разом працював у Луганській прокуратурі. У серпні 2011 року він (свідок) перевівся. Також ОСОБА_5 у 2012-2013 р. перевівся. ОСОБА_5 працював у прокуратурі, а потім звільнився. Останній раз бачив його у липні чи серпні 2014 року.

Відповідаючи на питання прокурора, свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_5 не виявляв прихильності до окупаційний формувань. Він коли звільнився з прокуратури сказав, що повертається у м.Луганськ, бо в нього там дім і родина. Він (свідок) говорив ОСОБА_5 , щоб не йшов працювати до прокуратури лнр. Йому пред`являли фото у 2022 році, на яких впізнав ОСОБА_5 , бо він дуже високий, крупної тілобудови, має кругле обличчя.

Відповідаючи на питання захисника, свідок ОСОБА_8 пояснив, що йому не відомо яку посаду зайняв ОСОБА_5 . Про це дізнався під час допиту. Там було вказано, що він працівник прокуратури лнр. Щодо того, чи добровільно зайняв посаду йому не відомо.

Відповідаючи на питання суду, свідок ОСОБА_8 пояснив, що дуже добре знав ОСОБА_5 . Він (свідок) зростом 186 см, а ОСОБА_13 на 10 см вищий за нього. Це не могли бути старі фото, бо він змінився та й форма була окупаційна.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що його допитували стосовно ОСОБА_5 . Приблизно у 2012 році він познайомився з ОСОБА_5 , бо працювали в одному відділі Луганської обласної прокуратури. Він був високий, з короткою зачіскою. У травні 2014 року з Луганська багато працівників, у тому числі і він, виїхали спочатку до м.Сватове, а потім до м.Старобільська. ОСОБА_5 лишився у м.Луганську. Йому відомо, що ОСОБА_5 зайняв посаду прокурора Старобільської прокуратури.

Відповідаючи на питання прокурора, свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_5 бачив приблизно у травні 2014 року. Він приїжджав у м.Старобільськ. Лише привіталися. На той момент вони вже працювали в різних відділах.

Відповідаючи на питання захисника, свідок ОСОБА_9 пояснив, що він з 2014 року до 2020 року працював у Луганській обласній прокуратурі. Всі бачили інформацію на сайті прокуратури лнр, де був зазначений ОСОБА_5 . Не може судити щодо добровільності зайняття посади ОСОБА_5 , але знає, що у 2014 році всі, хто пішов працювати у прокуратуру лнр, зробили це добровільно. Знає про це, бо всім працівникам прокуратури приходили повідомлення з пропозицією працювати в прокуратурі лнр. Впевнений на 100%, що на фото ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він знає ОСОБА_5 , бо працював з ним в Луганській обласні прокуратурі. Йому відомо, що ОСОБА_5 працював у прокуратурі Старобільського району після його окупації: виконував обов`язки прокурора.

Відповідаючи на питання прокурора, свідок ОСОБА_10 пояснив, що бачився з ОСОБА_5 востаннє на початку 2014 року у прокуратурі Луганської області. Не помічав прояві прихильності лнр у ОСОБА_5 . Відомо, що він працював в офісі генеральної прокуратури лнр, але яка посада невідомо. Під час допиту йому пред`являли фото, на яких він впізнав ОСОБА_5 у формі і головному уборі, не українського зразка. Впізнав його за кремезною статурою, коротким волоссям та рисами обличчя, які особливо не змінилися з часу останньої зустрічі.

Відповідаючи на питання захисника, свідок ОСОБА_10 пояснив, що інформацію щодо виконання обов`язків прокурора Старобільського району отримав з соціальних мереж та Телеграма. Чи добровільно зайняв посаду в Старобільській прокуратурі - не може стверджувати, але після окупації м.Луганська він добровільно там лишився і почав працювати в прокуратурі лнр.

Відповідаючи на питання суду, свідок ОСОБА_10 пояснив, що інформацію про те, що ОСОБА_5 у 2014 році почав працювати на окупантів отримав з сайту «прокуратура лнр», де був список тих, хто перейшов працювати до них, і там був ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що він працював у 2013 році з ОСОБА_5 . Після повномасштабного вторгнення була на інтернет ресурсах інформація, що ОСОБА_5 зайняв посаду прокурора Старобільського району лнр.

Відповідаючи на питання прокурора, свідок ОСОБА_11 пояснив, що останній раз бачив ОСОБА_5 навесні 2014 року, але ще до того, як будівля Луганської обласної прокуратури була захоплена. Близько з ОСОБА_5 не спілкувався, тому про його можливі наміри нічого не відомо. Йому пред`являли фото, на яких він впізнав ОСОБА_5 у формі біля Старобільської прокуратури та з дітьми. Впізнав за кремезною та високою статурою, але він став старшим.

Відповідаючи на питання захисника, свідок ОСОБА_11 пояснив, що якщо людина з 2014 року не здійснила жодних дій, щоб виїхати з окупованої території, як це зробило більшість, то він думає, що це його добровільне рішення що добровільного зайняття посади. ОСОБА_5 був впевненою у собі людиною. При допиті пред`являли фотознімки, де був ОСОБА_5 .

Також у ході судового розгляду були досліджені наступні письмові докази:

-протоколи огляду від 08.06.2022 року з додатками;

-протоколи огляду Інтернет сторінки від 08.06.2022 року з додатками;

-протокол огляду Інтернет сторінки від 09.06.2022 року з додатками;

-протоколи огляду від 10.06.2022 року з додатками;

-протокол огляду від 23.06.2022 року з додатками;

-протокол огляду від 28.07.2022 року з додатками;

-протокол огляду Інтернет сторінки від 10.08.2022 року з додатком;

-протокол огляду Інтернет сторінки від 30.08.2022 року з додатком;

-висновок експерта №151 від 08.10.2022 року;

-протокол огляду від 29.09.2022 року з додатками;

-протоколами огляду від 07.10.2022 року з додатками;

-протокол огляду від 11.10.2022 року з додатками;

-протокол огляду від 21.10.2022 року з додатками.

Наявність у ОСОБА_5 громадянства України підтверджується наявністю паспорта громадянина України з номером НОМЕР_1 , виданим 02.06.2001 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду стороною захисту, яка була вільна у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, інші матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

Посилання захисника на відсутність доказів добровільності зайняття ОСОБА_5 посади у незаконному правоохоронному органі суд відхиляє, виходячи з того , що на добровільний характер дій обвинуваченого вказує те, що обвинувачений усвідомлював факт агресії з боку рф та окупації частини території України, в тому числі Старобільського району Луганської області, та створення окупаційною владою незаконних органів.

Об`єктивних даних, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_5 діяв не добровільно, виконував обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи іншим особам, або інтересам держави, суду не надано.

Крім того, суд враховує, що жодних заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений ОСОБА_5 з 2014 року не вживав.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, допитавши свідків та дослідивши безпосередньо в судовому засіданні письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дані ними безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, кваліфікуючи його дії за ч.7 ст.111-1 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення і дані про особу винного, який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, що передбачено п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, то суд, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, наявність обставини, що обтяжує покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

За глибоким переконанням суду, саме така міра покарання є законною, обґрунтованою, справедливою, необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 9060,96 грн. необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то його необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.

Також враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення конфіскації майна, залишити діючим захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту належного йому майна.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових, правозахисних і правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахувати з моменту його фактичного затримання.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

У зв`язку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна залишити без змін арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.202 року, на:

- транспортний засіб марки та моделі RENAULT TRAFIC червоного кольору, державний номер НОМЕР_2 , 2011 року випуску. Номер кузова НОМЕР_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 07.12.2014 р.;

- квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 58,5 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, на підставі рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 29.05.2012 р. у справі № 2-1592/12;

- 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 56,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17122558, на підставі свідоцтва про право власності від 10.02.1999 р., В/О Луганський верстатобудівний завод.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 9060,96 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1