Номер провадження: 11-кп/819/212/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/5148/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5148/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 січня 2025 року, якою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, працюючого на посаді в.о. директора ТОВ «ЕЛВІН», одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 08 березня 2025 року включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 25.11.2022 року, щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.01.2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 до 08.03.2025 року включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підзахисного ОСОБА_9 запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Вказує на необґрунтованість обвинувачення пред`явленого його підзахисному, який вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнає. Пред`явлена йому підозра ґрунтується виключно на показаннях ряду свідків, так як інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій не здійснювалося взагалі.

Також апелянт звертає увагу на те, що прокурором не виконано вимоги процесуального законодавства, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Зокрема, не доведено та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом заявлені ризики, які не зменшилися та продовжують існувати.

Також захисник зазначає, що ризик переховування є вкрай низький, так як обвинувачений ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, дітей, внуків, постійне місце реєстрації та проживання в м. Києві, де не ведуться військові дії та правоохоронні органи мають можливість в повній мірі виконувати свої обов`язки в та зможуть проконтролювати його поведінку у разі ухвалення рішення про застосування цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за місцем його реєстрації, яке співпадає з місцем постійного проживання у м. Києві.

Також, захисник заявив клопотання про забезпечення безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , якого було безпосередньо доставлено до зали судових засідань апеляційного суду, які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, та просили оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти їх задоволення, просила ухвалу суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до приписів ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не завершений, а прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому ці питання не можуть бути предметом апеляційного розгляду при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Зазначене вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги захисника про необґрунтованість висунутого ОСОБА_9 обвинувачення та пред`явленої йому під час досудового розслідування підозри.

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання.

Водночас, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні відразу двох кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України, проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, за вчинення яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі нас строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Що ж стосується питання про існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 , то як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на сьогодні є реальними та не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_9 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного (обвинуваченого), його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, адже за вчинення найтяжчого з них (ч.6 ст.111-1 КК України) передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

На думку суду, вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який може мати зв`язки з військовими РФ та представниками незаконно створених органів на тимчасово окупованій території, має місце реєстрації, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, свідчить про існування ризику переховування ОСОБА_9 від суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_9 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що частина свідків у даному кримінальному провадженні є працівниками очолюваного обвинуваченим підприємства, які за версією сторони обвинувачення, з погрозами залучалися до вчинення обвинуваченим злочинів, наявні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Крім того, оскільки інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_9 злочини спрямовані проти національної безпеки України, тому, перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Отже, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Зокрема, запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою, як про це ставить питання захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, у даному випадку не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, або ж скоєння ним нового кримінального правопорушення.

Крім того, місцем реєстрації обвинуваченого ОСОБА_9 є анексована частина України місто Севастополь.

Також, суд бере до уваги той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо ОСОБА_9 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З огляду на викладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

З огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України, у яких він обвинувачується, сукупність відомостей про його особу, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 є необхідним для запобігання ризикам: переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінальне правопорушення, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим для запобігання настання зазначених ризиків.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_9 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

А тому доводи захисника про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Інші обставини, на які посилаються захисник в апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 до 08 березня 2025 року включно залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4