Справа № 496/5016/24
Провадження № 1-кс/496/407/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

03 березня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника користувача майна адвоката ОСОБА_4 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Біляївка клопотання представника користувача майна адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000115 від 28.07.2024 року, за ознаками ст. 290, ч. 1 ст. 358 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування майна, яке було накладено ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 06.08.2024 року на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та автомобіль марки "OPEL FRONTERA" д.н.з НОМЕР_2 , з ознаками знищення ідентифікаційного номера кузова, які вилучено 27.07.2024 р., в ході огляду місця події, за адресою: Одеська область, Одеський район, автодорога "Київ-Одеса" 452 км., власником яких є ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_2 , до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Клопотання обґрунтовано тим, що у зв`язку з тривалістю, адвокат звернувся до дізнавача з заявою про отримання письмово інформації: про стан досудового розслідування та можливість отримання транспортного засобу користувачу, однак відповідь на запит адвокат не отримував.

Довгий час транспортний засіб знаходиться на штраф майданчику, тому може бути пошкодженим або знищеним, так як пломбування вже пошкоджено (фото додається). Тому просить скасувати арешт з майна.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та зазначив, що ОСОБА_5 не є власником транспортного засобу, а є користувачем, тому просить скасувати арешт в частині користування, крім того, ОСОБА_5 є військовослужбовцем і автомобіль йому необхідний для пересування.

Прокурор у судовому засіданні надав слідчому судді на огляд супровідний лист про направлення матеріалів кримінального провадження на експертизу, тому заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, оскільки, проводиться експертиза необхідно залишити автомобіль під арештом.

Ознайомившись із матеріалами клопотання про скасування арешту майна та матеріалами кримінального провадження, вислухавши заперечення прокурора та пояснення представника користувача майна, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ознайомившись із листом про направлення матеріалів кримінального провадження на адресу Одеського НДЕКЦ МВС України, слідчий суддя встановив, що наразі проводиться експертиза та до її закінчення повернення арештованого майна, є неможливим.

Таким чином, наразі скасування заборони користування автомобілем неможливо.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до реалізації мети та підстав такого арешту, а саме проведення експертного дослідження з метою встановлення складу кримінального правопорушення, за ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке, внесено до ЄРДР за № 0000619 від 28.07.2021 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Залишаючи арештованим майно, слідчий суддя також виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість існування такого обмеження, на цьому етапі кримінального провадження. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси користувача майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження, з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна, та впевнитись, що подальше існування такого заходу наразі є обґрунтованим.

Поряд з цим слідчий суддя зауважує, що накладений арешт на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник або користувач обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними.

Ураховуючи, що від штатної кількості 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 7, відсутності у складі суду секретаря судового засідання, показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, передачу справ іншого судді, що створило додаткове навантаження, суд першої інстанції був позбавлений можливості виготовити рішення у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника користувача майна ОСОБА_5 ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000115 від 28.07.2024 року, за ознаками ст. 290, ч. 1 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню окремо від вироку не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 06 березня 2025 року о 10:00 годинні.

Слідчий суддя ОСОБА_1