У Х В А Л А

18.12.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року у відповідність до вимог Закону України № 3886 ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції

представник «БВК №35» ОСОБА_5 ,

засуджений ОСОБА_3 Ю

У С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року у відповідність до вимог Закону України № 3886 ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням та просить привести вирок у відповідність до вимог Закону України № 3886 ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити, вважає, що він може бути звільнений від відбування призначеного покарання. Зазначив, що в нього декілька вироків та епізодів, які підпадають під декриміналізацію.

Прокурор в судовому засіданні заперебував проти клопотання засудженого.

Представник ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» підтримав думку прокурора.

Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши матеріали особової справи засудженого та надані суду матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2023 року, ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяці позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 остаточно визначено покарання - 3 роки 6 місяці позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Вироком Київського апеляційного суду від 07.11.2023 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2023 року скасовано в частині призначеного покарання ОСОБА_3 . Призначено ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_3 покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_3 до покарання за цим вироком частково приєднано покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2023 року з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 07.11.2023 року та остаточно призначено ОСОБА_3 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_3 засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року, визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 353 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням положень п. 1(б) ч. 1 ст. 72 КК України щодо переведення покарань в один вид, визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2024 року остаточно визначено покарання ОСОБА_3 у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року та за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 9 місяців позбавлення волі.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі; ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, із урахуванням вимог ст. 72 КК України, призначено ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового складання призначеного покарання вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2024 року та даним вироком у вигляді 5 років 10 місяців позбавлення волі.

Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року ОСОБА_3 вчинив, крім іншого, заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою 25.04.2023 року на суму 750 грн.

З вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року убачається що ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна 12.06.2023 року на суму 1279,60 грн.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання покарань.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) Закон № 3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Приписами підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України розмір податкової соціальної пільги визначений у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2023 рік встановлений на рівні 2684рн.

Тобто, для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2023 році становив 1342 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01 січня 2023 року складали 2684 грн.

Судом встановлено, що за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року ОСОБА_3 , крім іншого, 25.04.2023 року вчинив заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою на суму 750 грн.

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року ОСОБА_3 12.06.2023 року вчинив таємне викрадення чужого майна на суму 1279,60 грн.

Відтак, на день розгляду клопотання ці діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_3 наразі не можуть вважатися кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення та заволодіння яким останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення та заволодіння якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що ОСОБА_3 згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, згідно вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, на суму меншу 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення правопорушення, тобто кримінальна караність вчинених ним діяннь відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ усунута, суд дійшов висновку про необхідність звільнити ОСОБА_3 від призначених покарань, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Водночас, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року ОСОБА_3 засуджено також і за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Зазначене даним вироком діяння за ч. 4 ст. 185 КК України є кримінально-караними, а тому приймаючи до уваги, що судом було звільнено ОСОБА_3 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, суд вважає необхідним вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року, привести у відповідність, а саме виключити з вказаного вироку, призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Крім того, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року ОСОБА_3 , крім іншого, засуджено за діяння, передбачене ч. 1 ст. 353 КК України та призначене покарання з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, вказане діяння є кримінально-караними, а тому даний вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року підлягає виконанню за виключенням з вказаного вироку призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

На підставі викладено, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 537, 539 КПК України, статтями 5, 74 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Привести вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, на 5 років 10 місяців позбавлення волі, у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Виключити з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року, посилання на призначення остаточного покарання ОСОБА_3 , на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 , від покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року від призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Виключити з вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2024 року, посилання на призначення остаточного покарання ОСОБА_6 , на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Роз`яснити засудженому, що при звільненні від покарання або його частини, що їх особа законно відбула на підставі вищевказаного вироку суду до декриміналізації злочину, понесені особою правообмеження не підлягають відшкодуванню чи компенсації.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_7