03.02.2025 Єдиний унікальний номер 205/1493/25
1-кп/205/658/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000019 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, має середню спеціальну освіту, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, військова служба якого призупинена на підставі ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», колишнього сапера розмінування відділення розмінування 2 взводу розмінування 3 роти розмінування батальйону розмінування військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з наказу № 5 від 10.03.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_3 зараховано до особового складу та призначено на посаду сапер розмінування відділення розмінування 2 взводу розмінування 3 роти розмінування батальйону розмінування військової частини НОМЕР_1 .

Проте, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, що регламентує порядок виконання військового обов`язку та проходження військової служби, будучи цілком обізнаним про встановлення та обов`язкове виконання зобов`язань по сплаті аліментів на утримання свого малолітнього сина та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина за наступних обставин.

Так, 06 березня 2017 року рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 205/820/17 постановлено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2017 року і до повноліття дитини.

Однак, ОСОБА_3 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, направленим на злісне ухилення від сплати аліментів, за відсутності інших утриманців, являючись фізично здоровим, працездатним, маючи можливість сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ігноруючи загальноприйняті норми що гарантують нормальний розвиток, виховання та здоров`я дитини, грубо порушуючи свої обов`язки щодо утримання дитини, покладені на нього як батька частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, цілком обізнаний, що, згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковими до виконання на всій території України та держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, на неодноразові попередження про кримінальну відповідальність не реагував, ігноруючи вимоги державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про необхідність виконання аліментних зобов`язань, відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №205/820/17-ц від 06.04.2017 року, у період часу з січня 2024 року по грудень 2024 року почав ухилятись від сплати аліментів, іншої будь-якої матеріальної допомоги не надавав. ОСОБА_3 достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи намір, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тривалий час не виконував в добровільному порядку покладені на нього зобов`язання по виплаті аліментів, у зв`язку із чим, за період з лютого 2017 року по грудень 2024 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 240 614,15 грн., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів, які добровільно ОСОБА_3 не сплатив.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додані:

- письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності його захисника ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- письмова заява потерпілої ОСОБА_4 про розгляд обвинувального акта у її відсутність.

За результатами дослідження змісту заяви та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначена заява обвинуваченого є усвідомленою, відповідає його внутрішній волі, а його процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що всі докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку - достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: 1) повне визнання обвинуваченим своєї вини; 2) щире каяття обвинуваченим у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, обставини справи та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується позитивно, військовослужбовець, військова служба якого призупинена на підставі ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Враховуючи характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і його звільнення на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої асоціальної поведінки обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати та речові доказі в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок в іншій частині може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1