УХВАЛА

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 127/34235/24

провадження № 51-933ск25

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчила касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року і

встановила:

із змістової частини касаційної скарги убачається, що ОСОБА_4 просить Касаційний кримінальний суд Верховного Суду(далі - Верховний Суд, Суд) порушити кримінальне провадження проти співробітників поліції та ДБР, які відмовилися виконати ухвалу, яка вступила в законну силу.

Колегія суддів перевірила касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та встановила, що її подано із порушенням норм вказаної статті.

У п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України зазначено, що касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

У юридичному аспекті касаційна скарга - це документ, який перевіряється і розглядається Судом із урахуванням ч. 2 ст. 433 КПК України, тобто насамперед у межах позиції скаржника та її правового обґрунтування, що впливає на остаточне рішення за результатами касаційного провадження. Тому в ст. 427 цього Кодексу законодавець установив до змісту скарги конкретні вимоги, наслідком недодержання яких є повернення поданої скарги.

За положеннями згаданої статті в скарзі має бути викладено правове обґрунтування вимоги, сформульованої із додержанням принципу юридичної визначеності та ст. 436 КПК України, тобто з урахуванням того, яке рішення у конкретному провадженні вправі прийняти Суд за наслідками розгляду поданої скарги.

Крім того, у касаційній скарзі зазначається, у чому саме полягає незаконність оспорюваних рішень, допущення судами попередніх інстанцій таких порушень норм права, які відповідно до ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу слугують підставами для скасування або зміни судових рішень.

Однак у поданій касаційній скарзі усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України немає вимоги, сформульованої відповідно до ст. 436 цього Кодексу, котрою регламентовано повноваження Суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Щодо інших вимог скаржника викладених у скарзі, слід зазначити, що за статтею 6 Основного Закону України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності (стаття 17 Закону України від

02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» - далі Закон

№ 1402-VIII).

Відповідно до положень ст. 36 вищезгаданого Закону найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

У складі Верховного Суду діє Касаційний кримінальний суд, який перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права виключно на підставі касаційних скарг.

Слід наголосити, що за своєю правовою природою порушення кримінальної справи є складовою функції кримінального переслідування і не належить до судової діяльності. Тому чинне кримінально-процесуальне законодавство не надає суду права порушувати кримінальні справи, за винятком випадків їх порушення за скаргами приватного обвинувачення.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, а допущені недоліки перешкоджають відкриттю касаційного провадження, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення її недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів уважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити ОСОБА_4 його право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що касаційна скарга, залишена без руху, повертається, якщо особа не усунула її недоліків в установлений судом строк.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3