Справа № 201/1780/22
Провадження № 1-в/191/791/24
У Х В А Л А

іменем України

10 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 25.10.2024 року замінена невідбута частина строку покарання більш м`яким обмеження волі згідно ст. 82 КК України. Початок строку 19.05.2022 року, кінець строку 05.06.2025 року.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали долучені до клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями частини 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми основного Закону України також знайшли своє відображення в частині 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що , якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими відповідно до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливим для обвинувачення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання.

Інформація про скасування ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням ОСОБА_4 для відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року, відсутня.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_4 за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначене за вироком Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання після набрання вироком чинності. Вирок набрав чинності 10.05.2022 року.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2024 року ОСОБА_4 засудженому вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі замінена невідбута частина покарання більш м`якою обмеженням волі. Міру запобіжного заходу залишено тримання під вартою. Звільнити ОСОБА_4 з-під варти після прибуття у виправний центр.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.11.2024 року роз`яснено ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2024 року. Засудженому ОСОБА_4 , замінити невідбуту частину строку покарання у виді позбавлення волі, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі з переведенням до виправного центру. Відповідно до ч. 2 ст.57 КВК України направлено засудженого ОСОБА_4 до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, звільнивши його з-під варти при прибутті до місця відбування покарання. У строк відбуття покарання у вигляді обмеження волі зарахувати час перебування під вартою з 25 жовтня 2024 року по день звільнення із розрахунку один день знаходження під вартою до двох днів обмеження волі.

Зі змісту, дослідженого в судовому засіданні вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року, вбачається, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 заподіяна матеріальної шкоди в сумі 516,52грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50% від його розміру становить 1240,50 грн.

Таким чином, за змістом положень Податкового Кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України (16.02.2022 року), розмір викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становила 2481 грн. ( 1240,50 грн. х2), при цьому розмір викраденого ОСОБА_4 майна становив 516,52грн.

На підставі викладеного, у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ОСОБА_4 діяння відповідно до положень Закону № 3886-IX суд приходить до висновку про наявність законних підстав для звільнення засудженого від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року.

ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання.

На підставі викладеного, керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України, задовольнити.

Привести вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України негайно звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2022 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України у зв`язку із усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 року за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання.

Копію ухвали направити до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1