Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

7 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи "Київський слідчий ізолятор" матеріали кримінального провадження № 0001013 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Надежда Диканського району Полтавської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 14 квітня 2024 року після 23 години 45 хвилин він, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 в Житловому комплексі "Smart House", після спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в ході словесного конфлікту, який переріс у бійку, дістав предмет схожий на розкладний ніж, та почав погрожувати ОСОБА_8 фізичним насильством. ОСОБА_8 , намагаючись уникнути фізичного конфлікту, вибіг у коридор, а обвинувачений, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 побігли за ним. Наздогнавши ОСОБА_8 , в ході бійки ОСОБА_7 вказаним раніше предметом, схожим на розкладний ніж, умисно завдав тому не менше двох ударів у грудну клітку та живіт, чим заподіяв проникаюче торако-абдомінальне поранення зліва та непроникаючу колото-різану рану грудної клітки зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 19.04.2025 включно та визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у мінімальному розмірі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник посилається на положення ч.1 ст.183 КПК України, згідно з якою тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у відповідності з якою при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі "Харченко проти України"). Вважає, що обраний судом запобіжний захід є надто суворим, а визначений розмір застави - непомірний для обвинуваченого. У той же час, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде цілком достатнім і зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та належну процесуальну поведінку.

Звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_8 сам спровокував сварку та розпочав бійку, і коли вже почав душити ОСОБА_10 , то ОСОБА_7 захищав друга. Тож, вважає, що її підзахисний перевищив межі необхідної оборони, а тому його дії неправильно кваліфіковані.

Також захисник вказує, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 , має з нею спільну дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого мати зареєструвала на своє прізвище у зв`язку з перебуванням обвинуваченого під вартою. ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Києві, працює на будівництві, хоча офіційно не працевлаштований, не має негативних характеристик і ніколи не притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності. Обвинувачений не ухилявся від органу досудового розслідування, активно сприяв дослідженню доказів. Ризик впливу на потерпілого чи свідків прокурором також не доведено і застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цей ризик нівелюється.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, ризик переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості давати оцінку обґрунтованості обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у контексті правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , правильність якої оспорює захисник. Такими повноваженнями наділений лише суд першої інстанції під час ухвалення вироку.

Разом з тим, суд вірно врахував, що ОСОБА_7 усвідомлює тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, з огляду на те, що санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також взяв до уваги стадію судового провадження та особу обвинуваченого, який офіційно не працює і не має постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Долучені захисником документи не спростовують такі висновки, оскільки в зареєстрованому шлюбі обвинувачений не перебуває і в свідоцтві про народження ОСОБА_13 батьком дитини не зазначений.

Вказані обставини на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

При постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції визначив розмір застави з метою забезпечення виконання обвинуваченим відповідних обов`язків з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , що спростовує твердження захисника, що суд не розглянув можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Підстав вважати, що цей розмір є непомірним, немає, адже він співрозмірний тому ступеню довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави у випадку нехтування покладеними на обвинуваченого обов`язками буде достатнім стримуючим фактором.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзалишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3