АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/1066/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 рокум.Ананьїв

Ананьївський районний суд Одеської області у складі головуючої у справі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , вивчивши в порядку спрощеного провадження, в залі суду в місті Ананьїв Одеської області, без проведення судового засідання, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000179, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2024 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 24 вересня 2021 року органом 5128, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , уродженця с. Юрашеве Великомихайлівського району Одеської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, неодруженого,

-захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 ,

-прокурори у кримінальному провадженні: прокурори Любашівської окружної прокуратури: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

-потерпілий ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Ананьївського районного суду Одеської області 18 грудня 2024 року з Любашівської окружної прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000179, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2024 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_3 .

Матеріали справи містять, передбачене ч.ч.1, 3 ст.302 КПК України, клопотання прокурора про здійснення розгляду обвинувального акту щодо кримінального проступку в спрощеному провадженні.

Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року зазначене клопотання прокурора задоволено та прийнято рішення про здійснення розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 в порядку спрощеного провадження, а саме вивчення його та доданих до нього матеріалів і ухвалення вироку.

У відповідності до частини 4 статті 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивченням обвинувального акту встановлено, що 27 листопада 2024 року близько 00 годин 40 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на узбіччі дороги по вул. Свято Успенська в с. Долинське Подільського району Одеської області навпроти домоволодіння №154, вступив у словесну суперечку з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_3 , під час якої, на ґрунті особистих неприязних відносин, у ОСОБА_3 раптово виник протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень невизначеного обсягу. З метою реалізації протиправного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_3 у той день та час, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки у вигляді розладу здоров`я, та бажаючи їх настання, з мотивів особистої неприязні, завдав ОСОБА_12 невизначену кількість ударів кулаком лівої руки та передньою частиною взуття правої ноги в область голови та тулубу, але не менше п`яти, що спричинило тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови та синців тулуба. Забійні рани голови не були небезпечними для життя, спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і за цією ознакою згідно п.2.3.3 «ПРАВИЛА судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995 р.), відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців тулуба, не є небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 « Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

За наведених обставин стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У відповідності до частини 2 статті 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Як вбачається з заяви ОСОБА_3 , складеної в присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, висловлює згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, повідомляє про ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та висловлює згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

З заяви потерпілого ОСОБА_12 вбачається, що він згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, встановив, що під час вивчення обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, обставин, які, відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , при вивченні обвинувального акту не встановлено.

Частиною 1 статті 691 КК України визначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При цьому, з матеріалів вбачається, що своїми діями ОСОБА_3 не заподіяв потерпілому матеріальну шкоду.

Враховуючи викладене, відповідно до положення ч.1 ст.691 КК України покарання, яке буде призначене ОСОБА_3 , має не перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією частини 2 статті 125 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Так, частиною 1 статті 56 КК України визначено, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 57 КК України визначено, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

При цьому, суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_3 буде призначення йому покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначеного висновку суд дійшов виходячи з того, що ОСОБА_3 , згідно вимоги на судимість та матеріалів кримінального провадження є раніше не судимою особою, за місцем мешкання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, не є депутатом Долинської сільської Територіальної громади, на обліку у Подільському РС №1 Філії Державної установи «Центр пробації» не перебуває, не перебуває на обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_3 , винним себе визнав, щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.366-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженню, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

У відповідності до положень частини 1 статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Роз`яснити засудженому, що відповідно до положень ч.3 ст.26 КВК України у разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням уповноваженого органу з питань пробації розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1