Провадження № 1-кп/643/703/25
Справа № 643/3076/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000050 від 28.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше несудимого, неодруженого, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

УСТАНОВИВ:

27.01.2025 приблизно о 10 год. 40 хв. ОСОБА_3 знаходився біля будівлі 3-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Владислава Зубенка 4, де побачив припаркований вантажний автомобіль марки «ISUZU» NQR 71P в кузові білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого перебував водій, раніше незнайомий йому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 підійшов до нього і попрохав його підвезти за адресою його місця проживання, однак ОСОБА_4 ввічливо відмовив останньому.

При цьому, ОСОБА_3 , не сподобався факт відмови йому з боку ОСОБА_4 і використовуючи його, як малозначний привід для вчинення хуліганських дій, розуміючи, що він знаходиться в громадському місці і за його діями спостерігають сторонні особи, маючи раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи продемонструвати своє явне нехтування до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, а також зневажливе ставлення до чужої власності, почав висловлюватись нецензурною лайкою у бік водія автомобіля ОСОБА_4 , ображаючи і принижуючи його честь та людську гідність. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на порушення громадського порядку та завдання значних матеріальних збитків власнику транспортного засобу ОСОБА_3 безпричинно, з хуліганських спонукань, проявляючи особливу зухвалість, умисно наніс удар кулаком своєї правої руки по склу водійської двері вантажного автомобіля марки «ISUZU» NQR 71P в кузові білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , розтрощивши його, в наслідок чого розбите скло висипалось на потерпілого ОСОБА_4 .

Внаслідок вчинених ОСОБА_3 хуліганських дій, які вперто не припинялися ним впродовж не менш ніж 10-ти хвилин, був грубо порушений громадський порядок, умисно і безпричинно, з проявом особливої зухвалості, пошкоджений автомобіль марки «ISUZU» NQR 71P в кузові білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме: зруйноване скло двері лівої, внаслідок чого власнику транспортного засобу були спричинені матеріальні збитки, згідно висновку транспортно -товарознавчої експертизи в сумі 3068,80грн.

Прокурором подане клопотання про розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні, яке суд вважає обґрунтованим з наступних підстав.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до кримінальних проступків (ч. 2 ст. 12 КК України).

Згідно з ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Як зазначає у своїх рішеннях ЄСПЛ, ані текст, ані дух ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100).

До того, як можливо стверджувати, що обвинувачений чітко своєю поведінкою відмовився від важливого права, передбаченого ст. 6 Конвенції, необхідно продемонструвати, що він міг обґрунтовано передбачити наслідки своєї поведінки (Ермі проти Iталії [ВП]). § 74, Сейдович проти Італії [ВП], § 87).

Деякі гарантії ст. 6 Конвенції, такі як право на адвоката, яке є фундаментальним правом серед тих прав, які складають поняття справедливого судового розгляду та забезпечення ефективності решти гарантій, викладених у ст. 6 Конвенції, вимагають спеціального стандарту захисту «усвідомлена та розумна відмова», встановленого у прецедентному праві Суду (Дворскі проти Хорватії [ВП], § 101; Піщальніков проти Росії § 77-79).

Разом з обвинувальним актом прокурором надано заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , складену в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Крім того, надано письмові заяви потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких підтверджено згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за відсутності учасників судового провадження.

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого, висловлену за участі захисника, а також позицію потерпілих суд доходить висновку, що у цій справі дотримані необхідні мінімальні гарантії справедливого судового розгляду та відмова обвинуваченого від права на розгляд справи в загальному порядку, передбаченому Главою 28 КПК України, не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Отже, наявні підстави для розгляду обвинувального акта без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 382 КПК України, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Учасники судового провадження не оспорювали обставини вчинення кримінального правопорушення, які були встановлені органом досудового розслідування.

Відтак, у суду відсутні підстави надавати у даному вироку оцінку доказам, які зібрані органом досудового розслідування на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у їх вчиненні.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 як кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, яка виразилася в пошкодженні майна, тривалому і безпричинному порушенні громадського порядку.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Враховуючи, що розгляд обвинувального акта здійснюється у спрощеному провадженні, суд встановлює відомості, що характеризують обвинуваченого, виключно на підставі даних, зібраних органом досудового розслідування.

Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, даних про офіційне працевлаштування немає, є батьком двох малолітніх дітей. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Інших відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, матеріали кримінального провадження не містять.

Обставин, які відповідно до ст. 66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання під час досудового розслідування не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Таким чином, у ч. 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання, з урахуванням вимог ст. 65 КК України, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків; відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання; особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у виді штрафу.

На переконання суду, такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та формування у свідомості обвинуваченого уявлення про неминучість покарання, у разі вчинення кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався. Прокурором клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу під час судового провадження не заявлялось. Враховуючи наведене, а також засади змагальності та диспозитивності кримінального провадження, суд не вбачає підстав за власною ініціативою вирішувати питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Крім того, потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду в розмірі 7804,30 грн, внаслідок пошкодження автомобіль марки «ISUZU», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдані збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Як визначено ч.1 ст. 1166 ЦК України, майновий збиток, заподіяний неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах кримінального провадження наявний висновок транспортно-товарознавчої експертизи № 1463 від 14.02.2025, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіль марки «ISUZU», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 7804,30 грн.

Положеннями ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав в повному обсязі, що підтверджується його заявою.

Судом встановлено, що визнання обвинуваченим позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи викладене, цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 7804,30 грн підлягає задоволенню.

Іншим потерпілим цивільний позов не заявлено.

Витрати на проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» транспортно-товарознавчої експертизи № 1463 від 14.02.2025 у розмірі 6361,20 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів і документів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 2, 91, 100, 128 368, 370, 374, 382, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 7804,30 грн.

Речові докази: CD-R диск з аудіозаписом .59111 (визнаний речовим доказом згідно постанови дізнавача від 11.02.2025); DVD-R диск з відеозаписом export-dv3p5 (визнаний речовим доказом згідно постанови дізнавача від 15.02.2025) зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000050 від 28.01.2025 (судова справа № 643/3076/25) протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави витрати на проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» транспортно-товарознавчої експертизи № 1463 від 14.02.2025 у розмірі 6361,20 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд

м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1