Справа № 135/1205/24
Провадження №11-кп/801/385/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.09.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000072 від 30.08.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

-10.03.2017 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК

України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

-06.06.2018 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном 09 (дев`ять) місяців 06 (шість) днів на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 03.09.2024,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила винести рішення,яким вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.09.2024 року змінити та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.09.2024 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком один рік шість місяців

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.09.2024.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 3029 гривень 12 копійок.

Арешт накладений ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року скасовано.

Вирішено долю речового доказу.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

30.08.2024 близько 09 год. 00 хв ОСОБА_7 , рухаючись по території гуртожитку «Дубрава» ТОВ «Вінницька птахофабрика» у м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області по вул. Промислова, помітив на траві біля урни для сміття поліетиленовий прозорий пакет із застібкою, в якому виявив кристалічну речовину червоного кольору.

Піднявши даний прозорий поліетиленовий пакет, ОСОБА_7 , будучи особою, яка схильна до вживання психотропних речовин та усвідомлюючи, що у поліетиленовому прозорому пакеті із застібкою міститься психотропний засіб PVP, забрав його собі та помістив до правої зовнішньої кишені шортів, у які був вдягнений.

За вказаних вище обставин, ОСОБА_7 незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, яку незаконно зберігав при собі до 16 год. 25 хв. 30.08.2024 для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, 30.08.2024 о 16 год. 25 хв. біля внутрішнього забору гуртожитку «Дубрава» по вул. Промислова, 22 в м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області, працівниками відділення поліції № 3 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області затримано ОСОБА_7 у порядку ст. 298-2 КПК України та 30.08.2024 у період часу з 17 год 43 хв. по 17 год. 46 хв. проведено його особистий обшук та обшук його речей, під час якого у правому зовнішньому кармані чорних шортів ОСОБА_7 , в які він був одягнений, виявлено та вилучено поліетиленовий прозорий пакет із застібкою, у середині якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-24/17539-НЗПРАП від 06.09.2024 міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, масою 1,1381г.

Відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 №188 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634) маса вилученої 30.08.2024 у ОСОБА_7 особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP становить 1,1381 г , що відноситься до невеликих розмірів.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що призначене судом ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок суворості, що є підставою зміни вироку в частині призначення покарання.

Захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, з характеристики виданої ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» від 03.09.2024 вбачається, що ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується позитивно, з характеристики виданої квартальним комітетом «Корчовка» від 03.09.2024 вбачається, що ОСОБА_7 за місцем реєстрації характеризується задовільно, відповідно до довідки КНП «Жмеринська центральна районна лікарня» Жмеринської міської ради № 711 від 03.09.2024, ОСОБА_7 , 1991 року народження, на обліку в психкабінеті КНП «Жмеринська ЦРЛ» не значиться, до лікаря-психіатра за останніх п`ять років за медичною допомогою не звертався, відповідно до довідки КНП «Жмеринська центральна районна лікарня» Жмеринської міської ради № 633 від 03.09.2024, ОСОБА_7 , 1991 року народження, на обліку в наркокабінеті Жмеринської ЦРЛ не значиться, за останніх п`ять років за медичною допомогою не звертався, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

Крім того, ОСОБА_7 офіційно працевлаштований на ТОВ «Вінницька птахофабрика» і мав можливість сплатити штраф за дане кримінальне правопорушення.

Захисник звертає увагу на те, що 03.09.2024 року ОСОБА_7 фактично був звільнений від відбування покарання і застосування до нього вимог ст. 71 КК України є вже недоречним, так як на момент винесення вироку Ладижинським міським судом Вінницької області від 25.09.2024 року ОСОБА_7 був вже звільнений від відбування покарання.

Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного відповідно до вимог ст. ст. 408, 409, 414 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила призначити покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.309 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, обставини його вчинення, особу винного, який відповідно до характеристики виданої Квартальним комітетом «Корчовка» від 03.09.2024 за місцем реєстрації характеризується задовільно, раніше судимий, за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 за ст. 125 ч. 1, ст. 187 ч. 2, ст.70,71 КК України відбував покарання у державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» у виді позбавлення волі, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03.09.2024 умовно-достроково звільнений з невідбутим терміном 09 (дев`ять) місяців 06 (шість) днів, відповідно до характеристики виданої ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» від 03.09.2024 за місцем відбування покарання характеризується позитивно, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив покарання у виді обмеження волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.309 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 .

Згідно ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З аналізу зазначених вище норм кримінального закону та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що оскільки при призначенні остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України у разі якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, зараховується строк попереднього увязнення за правилами, передбаченими ч ст. 72 КК України.

Суд першої інстанції, враховуючи, положення ст. 71 КК України, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, дійшов вірного висновку та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений після постановлення вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018, але до повного відбуття ним покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, за яким його засуджено оскаржуваним вироком.

Вирішуючи питання про застосування ст. 71 КК України судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 , відбуваючи покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 року вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 309 КК України 30.08.2024 року.

Також прийнято до уваги, що ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 03.09.2024 року .

Відповідно, оскільки кримінальне правопорушення вчинено до повного відбуття покарання, судом вірно застосовано положення ст. 71 КК України.

Твердження захисника щодо порушення судом ч.2 ст. 71 КК України є безпідставними.

Відповідно ч.2 ст. 71 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

Суд, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 року та визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком один рік шість місяців, що узгоджується з положеннями ст . 71 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 413,419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

постановив:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.09.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції, набирає законної сили з моменту проголошення

.Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4