Справа № 357/9680/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002128, яке внесене до ЄРДР 17 червня 2024 року, стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, з базовою середньою освітою, працює неофційно, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року, за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2015 року, за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2015 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки;

за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

16 червня 2024 року о 16 годині 50 хвилин працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прибули до будинку № 107 по бульвару Олександрійському в місті Біла Церква Київської області за повідомленням про вчинення дорожньо-транспортної пригоди, після чого було встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи транспортним засобом «ГАЗ» моделі «3302» з реєстраційним номером НОМЕР_1 не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, здійснюючи рух транспортного засобу заднім ходом, не переконався що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який рухався позаду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

В ході розмови працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_3 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Окрім цього, під час розмови попередньо за зовнішніми ознаками, встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у стані наркотичного сп`яніння та повідомлено про порушення ним п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та необхідність складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В цей час у ОСОБА_3 , який усвідомлював, що вчинив дії, за якіпередбачена адміністративна відповідальність, з метою уникнення настаннянегативних правових наслідків для себе, з метою не притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, виник злочинний умисел, спрямований на надання поліцейським полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неправомірної вигоди за невчинення службовими особами дій в його інтересах з використаннямслужбового становища.

В подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на надання працівникам поліції неправомірної вигоди, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу службового автомобіля марки «Toyota» моделі «Corolla», з номерним знаком НОМЕР_3 на синьому фоні, що знаходився поблизу будинку за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Річна, будинок № 4, знаючи, що поліцейські полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є службовими особами органів Національної поліціїУкраїни, оскільки ті перебували в однострої, представилися та мали при собі нагрудні жетони, в посадові обов`язки яких входить робота пов`язана із застосування до порушників заходів адміністративного впливу, діючи умисно, з метою уникнення для себе адміністративної відповідальності, усвідомлюючи суспільно-небезпечнийхарактер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі, 16 червня 2024 року в період часу з 17 години 17 хвилин по 17 годину 28 хвилин в ході спілкування з останніми неодноразово наполегливо висловив словесну пропозицію службовим особам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надати їм неправомірну вигоду в розмірі 25 000 гривень за невчинення службовими особами в його інтересах будь-якої дії з використанням наданого їм службового становища, а саме не складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отож, вказаними діями, ОСОБА_3 вчинив пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_3 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 369 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, cуд визнає обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття.

Відповідно до п. 1, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, cуд визнає обставинами, які обтяжують покарання: рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Судом установлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 369 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Визначаючи розмір та вид покарання ОСОБА_3 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд враховує ступінь його суспільної небезпеки, обставини його вчинення; наслідки, які не є невідворотними, поведінку та ставлення ОСОБА_3 до вчиненого кримінального правопорушення, який щиро каявся.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, працює неофіційно, одружений, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, на обліку в органі з питань пробації не перебуває.

Отже, за викладених обставин, враховуючи встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_3 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами можливе, шляхом призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, признання ОСОБА_3 буде неспіврозмірним вчиненому діянню і буде надто суворим для нього.

Відповідно до п. 5 Перехідних положень ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Отже, розмір штрафу становить 1 000 х 17 = 17 000 гривень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_8

Київської області