Справа № 578/705/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2024 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

з фіксацією розгляду справи підсистемою ВКЗ, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження № 0000061 від 05.03.2020 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, -

встановив:

У відповідності до рішення Вищої ради правосуддя від 23.04.2024 № 1224/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Великописарівського районного суду Сумської області», у зв`язку зі зміною з 01.05.2024 територіальної підсудності судових справ Великописарівського районного суду Сумської області зазначене кримінальне провадження 21.05.2024 передане до Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

24.05.2024 за ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання, що відповідає положенням ч.6 ст. 34 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування відповідають вимогам ч. 4 ст. 110 та ст. 291 КПК України, вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні суддею одноособово з викликом учасників судового провадження.

Крім того 26.11.2024 прокурор подав до суду клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що ухвалою суду від 08.11.2021 до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який було продовжено ухвалою суду від 29.12.2021 ще на 60 днів, тобто до 26.02.2022. У зв`язку із початком 24.02.2022 повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, судове засідання 25.02.2022 не відбулося, клопотання про продовження запобіжного заходу залишилося без розгляду і тому обвинуваченого ОСОБА_4 було звільнено з під варти. Після направлення вказаного кримінального провадження до Охтирського міськрайонного суду Сумської області обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд, жодного разу у судове засідання не з`явився, у супроводі працівників поліції на виконання ухвали суду про його привід прибути до суду відмовився. Отже, на переконання прокурора, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки після призначення кримінального провадження до розгляду останній почав переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, не з`являючись за викликом до суду.

Разом з тим, у підготовчому судовому засіданні прокурор відмовився від клопотання, оскільки обвинувачений з`явився до суду.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти призначення справи до судового розгляду, подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності по формі і по змісту вимогам ст. 291 КПК України. В обґрунтування зазначеного клопотання захисник послався на те, що в обвинувальному акті не зазначено місця проживання потерпілих та розмір заподіяної шкоди, натомість зазначено розмір збитків. Крім того, обвинувальний акт скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Також в обвинувальному акті не зазначені обставини, які свідчать про наявність складу злочину, зокрема, який саме вислів ОСОБА_4 сторона обвинувачення вважає погрозами насильства та вбивства, їх зміст та докази (експертні висновки), які доводять, що цей вислів є погрозою, по відношенню до кого він висловлений (не зазначено час і місце кожного епізоду). До того ж, в обвинувальному акті і реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні документи, на підставі яких залучено потерпілих.

Крім того захисник вважав, що обвинувальний акт не підсудний Охтирському міськрайонному суду, так як належить до територіальної підсудності Краснопільського районного суду, який і розпочинав судовий розгляд цього кримінального провадження та за ухвалою Сумського апеляційного суду матеріали кримінального провадження були передані до Великописарівського районного суду Сумської області через неможливість утворити новий склад суду для розгляду справи, при цьому питання про зміну територіальної підсудності не вирішувалося.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника щодо порушення правил підсудності кримінального провадження та доцільності повернення обвинувального акту прокурору.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України .

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Так, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

3. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 суд вважає його необґрунтованим, виходячи з положень ст. 291 КПК України, яка містить вичерпний перелік вимог до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, невиконання яких є підставою для повернення обвинувального акту.

Так 23.06.2020 до суду надійшов обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування, згідно з яким вбачається, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні від 05.03.2020, внесеному до ЄРДР під №0000061 стосовно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, складений слідчим СВ Краснопільського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 та погоджений начальником Краснопільського відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , копія якого 23.06.2020 разом з реєстром матеріалів досудового розслідування отримана обвинуваченим, про що мається відповідна розписка з підписом останнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість суду зробити висновок, що основним завданням підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні є вирішення організаційно-розпорядчих питань, які пов`язані виключно з підготовкою справи до розгляду по суті з тією метою, щоб судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався ефективно, оперативно та у відповідності до завдань кримінального провадження, що визначені у ст. 2 КПК України. Тобто, під час підготовчого судового засідання за винятком окремих випадків (надходження угоди у кримінальному провадженні або наявність чітко визначених підстав для закриття кримінального провадження) суд не має права досліджувати докази та на основі них встановлювати, підтверджувати чи спростовувати у будь-який спосіб обставини та факти, що викладені в обвинувальному акті, стосуються суті обвинувачення чи в будь-якій інший спосіб занурюватися у питання, які стосуються розгляду обвинувачення по суті.

Оцінка фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доказів та правової кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, здійснюються та вирішуються виключно на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судом рішенням.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства має зосереджуватися саме на вирішенні організаційно-розпорядчих питань, які стосуються створення, забезпечення всіх належних умов для проведення ефективного, оперативного, своєчасного та справедливого судового розгляду обвинувачення по суті у відповідності до завдань кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що одним з організаційно-розпорядчих питань, що вирішуються судом під час підготовчого судового засідання при визначені можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, є питання відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства. При цьому, оскільки вимоги до обвинувального акту встановлюються лише положеннями ст.ст. 291, 292 КПК України, суд під час підготовчого судового засідання здійснює перевірку обвинувального акту на предмет відповідності тільки цим статтям.

На додаток до цього суд звертає увагу на ті обставини, що підстави для повернення обвинувального акту не можуть тлумачитися та застосовуватися з надмірним формалізмом, оскільки останній може призвести не тільки до безпідставного повернення обвинувального акту, але і до затягування кримінального провадження, що також є неприпустимим для прав та інтересів обвинуваченого.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акту як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акту вимогам КПК України. Така правова позиція також міститься у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 520/8135/15-к.

У клопотанні про повернення обвинувального акту захисник, як на підстави його повернення, посилався, зокрема, на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України через відсутність конкретного формулювання обвинувачення та не розкриття характеру дій обвинуваченого та суті злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, зокрема, через не зазначення всіх необхідних ознак суб`єктивної сторони. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Системний аналіз ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України дає можливість зробити висновок, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, втілюються у такій частині обвинувального акту як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування визначається як інтелектуальний процес, що полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. І якщо відповідно до ст. 92-94 КПК України сторона обвинувачення у вигляді слідчого та прокурора мають право як збирати, перевіряти та оцінювати докази, то суд має право лише оцінювати зібрані у кримінальному провадженні докази на підтвердження чи спростування обставин, що визначені у ст. 91 КПК України.

Оскільки доказова діяльність суду у кримінальному провадженні починається лише під час судового розгляду обвинувачення по суті та полягає лише в оцінці зібраних доказів, то під час підготовчого судового засідання суд в жодному разі не може встановлювати, спростовувати, підтверджувати, перевіряти по суті ту частину обвинувального акту, в якій прокурор викладає фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення. Під час підготовчого судового засідання суд перевіряє лише те, щоб у відповідності до ст. 291 КПК України обвинувальний акт містив відповідну частину, яка при цьому не мала б зайвої натуралізації правопорушення та суттєвих суперечностей, що перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, то суд доходить до висновку, що прокурор як сторона кримінального провадження, є самостійним у визначені фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинувачення та суті злочину. Такий висновок, зокрема, підтверджується і тим, що відповідно до ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які «прокурор вважає встановленими».

Суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правової кваліфікації.

Отже, встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор.

На додаток до цього ККС ВС у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною або неповною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що визначення повноти формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинуваченого та суті злочину, підтвердження або спростування обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення на основі зібраних доказів, вирішення питання про достатність доказів на підтвердження ознаки та елементів складу кримінального правопорушення здійснюється судом лише під час судового розгляду по суті шляхом оцінки доказів, зібраних у змагальному кримінальному провадженні. Вирішення цих питань під час підготовчого судового засідання суперечить призначенню цієї стадії кримінального провадження.

Самі по собі обставини, на які посилається захисник, є фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, а тому їх встановлення, визначення та формулювання, збирання та надання доказів на їх підтвердження, як було зазначено вище, є дискреційними повноваженнями прокурора, який викладає їх в такий спосіб та в такій формі, в яких вважає встановленими, та надає на підтвердження цього докази, які вважає належними, допустимими та достатніми для підтвердження відповідних обставин. Суд, особливо під час підготовчого судового засідання, не має повноважень повертати обвинувальний акт прокурору з мотивів неповноти, неправильності, недостовірності фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлення та визначення яких в обвинувальному акті є виключним повноваженням прокурора, а перевірка яких здійснюється судом лише під час розгляду справи по суті.

Внаслідок цього суд доходить до висновку, що повернення обвинувального акту з підстав неповноти, неконкретності фактичних обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, їх недоведеності під час підготовчого судового засідання є неможливим, оскільки суперечить завданню суду, яке він виконує під час підготовчого провадження, а також оскільки це призведе до порушення принципу змагальності та перебирання судом на себе функції обвинувачення, в межах якої він також буде брати участь у визначенні обвинувачення, що не характерно для правової природи суду як такого в межах кримінального провадження.

Щодо відсутності в обвинувального акту гербової печатки, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Аналіз ч. 3 ст. 314 КПК України дає можливість зробити висновок, що підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність вимогам саме КПК України як кодифікованого закону процесуального характеру, а не будь-яким іншим правовим актам. У свою чергу вимоги щодо форми, змісту та затвердження обвинувального акту, які передбачені в КПК України, вміщуються у положеннях ст. 110, 291 КПК України. Таким чином, обвинувальний акт може бути повернутий тільки якщо він не відповідає вимогам, які передбачені у ст. 110, 291 КПК України.

Аналіз вказаних положень дає можливість зробити висновок, що процесуальне законодавство вимагає підписання обвинувального акту прокурором, зокрема, у випадку його затвердження, однак не містить вимоги щодо засвідчення підпису гербовою печаткою органу прокуратури. Оскільки засвідчення підпису прокурора на обвинувальному акті не є вимогою, яка закріплена у КПК України, то відповідно з такої підстави обвинувальний акт не може бути повернуто.

На переконання суду відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт набуває статусу офіційного документу з моменту його затвердження прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Також, у Додатку № 55 до Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 № 27, визначено орієнтовний перелік документів, підписи на яких скріплюються гербовою печаткою у разі їх створення у паперовій формі або засвідчуються кваліфікованою електронною печаткою прокуратури у разі їх створення в електронній формі. Вказаним Додатком не передбачено застосування гербової печатки щодо затвердження обвинувального акта. Зазначено лише, що в інших необхідних випадках гербова печатка проставляється на документах за рішенням Генерального прокурора, його першого заступника чи заступника, керівників регіональних, місцевих прокуратур, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на положення ст.ст. 110, 291, 314 КПК України суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000061, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2020 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, внаслідок чого може бути призначений до судового розгляду. У зв`язку з цим у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору слід відмовити.

Щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи, що прокурор у підготовчому судовому засіданні відмовився від клопотання, тим самим наявність ризиків, на які він у ньому посилався, не довів, суд вважає, що клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не підлягає задоволенню.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Охтирському міськрайонному суду Сумської області.

При цьому твердження сторони захисту щодо порушення правил підсудності даного кримінального провадження є неприйнятними зважаючи, що підсудність цього кримінального провадження вже вирішена Сумським апеляційним судом, а справи Великописарівського районного суду Сумської області відповідно до рішення Вищої ради правосуддя за № 1224/0-15-24 від 23.04.2024 передані до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з 01.05.2024.

У відповідності до положень ст.ст. 61, 62 КПК України суд вважає за необхідне визнати потерпілого ОСОБА_7 цивільним позивачем, а обвинуваченого цивільним відповідачем, прийнявши цивільний позов.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про доцільність призначення судового розгляду зазначеного обвинувального акта у відкритому судовому засіданні одноособово суддею з викликом учасників кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 7-20, 22-29, 31, 35, 110, 291, 314-317 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000061 від 05.03.2020 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України до розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні Охтирського міськрайонного суду Сумської області на 17 грудня 2024 року о 13.00 год., яке провести в залі суду № 8 за адресою: вул. Ярославського, 2, м. Охтирка Сумської області.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору та про направлення обвинувального акту до Сумського апеляційного суду для визначення підсудності - відмовити.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняти цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , визнавши його цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_4 цивільним відповідачем.

Доручити Сумському районному сектору №2 (42400, Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Сумська, буд 19) скласти досудову доповідь щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.1 ст. 345 КК України, яку надати суду до закінчення судового слідства по справі.

Викликати в судове засідання учасників кримінального провадження.

Явку осіб, що беруть участь у розгляді справи, визнати обов`язковою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повий текст ухвали складено 16 грудня 2024 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1