Єдиний унікальний номер 205/3685/24
Провадження № 1-кп/205/ 773/24
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000006 від 21.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000006 від 21.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

29 травня 2024 року на адресу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від захисника - адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В обґрунтування свого клопотання зазначила, що в обвинувальному акті від 28.03.2024 року зазначено наступні відомості детектива: детектив головного підрозділу детективів БЕБ ОСОБА_7 (ст.20 обвинувального акту). Також вказано відомості щодо прокурора: прокурор у кримінальному провадженні прокурор першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 (ст.20 обвинувального акту). Проте обвинувальний акт не містить відомостей по батькові, щодо детектива та прокурора, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Окрім того зазначила, що в обвинувальному акті, врученому ОСОБА_5 28.03.2024 року викладено лише зміст підозри, а також частину тих фактичних обставин правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа, та відповідну підозрі правову кваліфікацію. Так у обвинувальному акті від 28.03.2024 року зазначено, що « ОСОБА_5 підозрюється у вчинені закінченого замаху на заволодіння чужим майном, а саме: державними коштами в умовах воєнного стану, шляхом зловживанням службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України». Разом з тим, у обвинувальному акті від 28.03.2024 року зазначено, що « ОСОБА_5 підозрюється у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України». За таким «обвинувальним актом» особа має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки відповідно до положення ст.277 КПК України це становить зміст повідомлення про підозру. В обвинувальному актів немає жодного посилання на жоден доказ, немає жодного обґрунтування, на підставі чого зроблено висновки обвинувачення. Таким чином, зазначені в обвинувальному акті обставини не є фактичними, а тому такий обвинувальний акт має бути повернутий прокурору. Відповідно до обвинувального акту від 28.03.2024 року ОСОБА_5 підозрюється у вчинені закінченого замаху на заволодіння чужим майно, а саме: державними коштами в умовах воєнного стану, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 с.191 КК України. в обвинувальному акті описано положення ч.4 ст.191 КК України, проте інкримінується злочин передбачений ч.5 с.191 КК України, тобто в обвинувальному акті вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення в супереч положення частини статті Закону, що є неприпустимим і є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору. В обвинувальному акті вказано, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України: вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану відповідно до п.11 ч.1 ст. 67 КПК України. Проте стаття 67 КПК України передбачає відповідальність свідка. Також в порушення вимог ч.1 ст.293 КПК обвинувальний акт стороні захисту з додатками під розписку надав не прокурор а слідчий, що є грубим порушенням зазначених вимог і є підставою, в розумінні п.3 ч.3 ст.314 КПК, повернути обвинувальний акт прокурору. у зв`язку із невідповідністю вимогам цього Кодексу. Разом з тим, матеріали кримінального провадження містять відомості щодо аналітичного продукту, акту перевірки та навіть висновку судового експерта, висновки яких зводяться до завданих державі збитків. В свою чергу, в порушення ст. 128, п.7 ч.2 ст.291 КПК України при складанні обвинувального акту не зазначено розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, що в свою чергу підтверджує те що завданих збитків державі нанесено не могло було. Таким чином обвинувальний акт, в супереч положенням Кримінального процесуального кодексу України, не містить: ані формулювання обвинувачення, оскільки обвинувачення є дзеркальним відображенням підозри та навіть зазначено що особа підозрюється у вчинені злочину,а не обвинувачується, ані виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, ані належної Обставини вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, у яких вона обвинувачується викладене сумбурно, непослідовно, не конкретно, та незрозуміло, що є важким для сприйняття, що має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій особи. В обвинувальному акті не зазначено конкретно місце та час скоєння кримінального правопорушення, відсутні елементи складу злочину, допущено інші порушення, зокрема вручення обвинувального акту не прокурором, як того вимагає кримінальне процесуальне законодавство, що в свою чергу є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання адвоката ОСОБА_6 , просила його задовольнити та повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію своїх захисників, вважав за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 , зазначив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення відсутні та надав суду письмові заперечення на клопотання сторони захисту. В обґрунтування своєї позиції прокурор вказав, що вказаний обвинувальний акт має ПІБ кожного із складу групи слідчих та прокурора, відповідно до п. ст. 291 КПК, що ми бачимо на їй та 2й сторінці акту. Відсутність на останніх сторінках обвинувального акту по батькові слідчого та прокурора не є порученням, яке там паче може перешкоджати призначенню обвинувального акту до судового розгляду і не впливає на зміст справи. Твердження сторони захисту, що в обвинувальному акті викладений зміст підозри, є безпідставним, з огляду на те, що, обвинувальний акт містить конкретне формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин, які прокурор вважає доведеним, та які відображені в обвинувальному акті окремими блоками, згідно вимогам ч. 5 ст. 29.1 КПК України. Слово «підозрюється» на сторінках 18 та 19 є технічною опискою, яка не є суттєвою, не викликає сумнівів у обґрунтованості висунутого обвинувачення та не впливає на відповідність обвинувальному акту вимогам КПК. Зауваження захисту на відсутність в обвинувальному акті посилання на конкретні докази, як на недолік, є хибним, так як розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду. Дослідження доказів судом передбачає окрему стадію судочинства. Також не відповідає дійсності твердження сторони захисту, що у викладенні фактичних обставин відсутня відомості щодо дати та місця вчинення кримінального правопорушення, відповідно до тексту обвинувального акту ми бачимо, що вказані дані зазначені. Посилання в акті на ст. 67 КПК, а не КК, як переліку обтяжуючої обставин, є простою технічною опискою, що жодним чином не впливає на можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду. До обвинувального акту долучено розписки про отримання обвинувального акту та реєстру обвинуваченому, захиснику на ім`я прокурора, без будь-яких зауважень. Що підтверджує вручення процесуальних документів уповноваженою особою. Крім того, прокурор, який здійснює процесуальне курівництво, може уповноважити слідчого на здійснення такої процесуальної дії як вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, враховуючи, що норми КПК України такої заборони не містять. Питання відображення розміру збитків відноситься до викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення, їх змісту, що не є предметом розгляду на підготовчому судовому засіданні, де перевіряється відповідність закону форма обвинувального акту.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши наданий суду обвинувальний акт та матеріали додані до нього, суд приходить до висновку, що зазначений обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

За приписами ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Отже, за наведених вимог Кримінального процесуального закону, суд в підготовчому судовому засіданні має перевірити обвинувальний акт на предмет його відповідності не тільки положень ст. 291 цього закону, а й дотримання слідчим, дізнавачем чи прокурором під час складення обвинувального акту засад кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити наступні відомості: найменування кримінального провадження та його номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Аналіз норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) визначає, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції,Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд з прав людини у свої практиці вважає, що неконкретність, розмитість обвинувачення є порушенням прав обвинуваченого в світі ст. 6 Конвенції. Так, зокрема у рішенні за справою «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначається наступне: Європейський суд з прав людини (далі - Суд) зазначає, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі ОСОБА_40 та інші проти Австрії", № 42780/98, п. 34).

У постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 року, прийнятої за результатами розгляду справи щодо неоднакового застосування судами нижчої інстанції норм процесуального права, зазначено про те, що в обвинувальному акті, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, повинно бути обов`язково зазначено фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину та юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), що є правовою моделлю злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд погоджується з стороною захисту про те, що орган досудового слідства фактично обвинувачення не виклав, а обвинувальний акт містить лише зміст формулювання підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.5 ст. 191 КК України.

Так, перш за все, зі змісту обвинувального акту вбачається що кваліфікуючі противоправні дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування вказується, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені закінченого замаху на заволодіння чужим майном, а саме: державними коштами в умовах воєнного стану, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 5 ст. 191 КК України.

ОСОБА_5 підозрюється у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (арк. 18, 19 обвинувального акту).

В обвинувальному акті під час викладу фактичних обставин зазначено наступне формулювання, що вказані протиправні дії директора ТОВ «СМАЙЛ ТРЕЙД ГРУП» ОСОБА_5 можуть призвести до незаконного перерахування з Державного бюджету України на банківський рахунок № НОМЕР_1 а АТ «РВС Банк», відкритий ТОВ «Смайл Трейд Груп», грошових коштів у розмірі 27 691 760 грн, як бюджетне відшкодування податку на додану вартість. (арк.. 16 обвинувального акту ).

Проаналізувавши зміст обвинувального акту встановлено, що акт ідентичний повідомленню про підозру, тобто, підсумкових та фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими та доведеними зазначено не було.

Викладення в обвинувальному акті змісту підозри, а не сформульованого обвинувачення, істотно впливає на конкретність обвинувачення, а отже, шкодить праву на захист обвинуваченого.

Суд вважає, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, а неконкретність обвинувачення порушує право на захист.

Проте, Суд не погоджається з доводами адвоката, що обвинувальний акт не містить відомостей по батькові, щодо детектива та прокурора, так як вказаний обвинувальний акт має ПІБ кожного із складу групи слідчих та прокурорів ( ст.. 1,2 обвинувального акту).

Суд не приймає до уваги посилання сторони захисту як підставу для повернення обвинувального акту відсутність в обвинувальному акті посилання на конкретні докази, так як дослідження доказів судом передбачає окрему стадію судочинства.

Також, твердження адвоката, щодо вручення обвинувального акту не прокурором, як того вимагає кримінальне процесуальне законодавство, спростовується розпискою ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_4 відповідно до якої обвинувальний акт на 20 арк., реєстр матеріалів досудового розслідування отримали від прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000006 від 21.10.2022 року.

Оцінюючи доводи захисника про те, що підставами для повернення обвинувального акту прокурору те, що в обвинувальному акті описано положення ч.4 ст.191 КК України, проте інкримінується злочин передбачений ч.5 с.191 КК України, тобто в обвинувальному акті вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення в супереч положення частини статті Закону, що є неприпустимим, а також те, що в обвинувальному акті вказано, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України: вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану відповідно до п.11 ч.1 ст. 67 КПК України, Суд вважає їх безпідставними з огляду на те, що прокурор як сторона у кримінальному провадженні є вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом і суд, не вправі змушувати прокурора викладати обвинувачення, яке визнано ним доведеним тим чи іншим чином.

З урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006 від 21.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України необхідно повернути прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.110, 303,304, 314-317, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта, заявленого у кримінальному провадженні № 0000006 від 21.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006 від 21.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України повернути прокурору першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1