ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1056/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2025 р.

Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003473 від 07.08.2024 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, працюючого майстром з дітейлінгу ООО «Авіаком», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 , 27.07.2024 року близько о 19:35 год., керуючи технічно справним ТЗ «Тойота Марк 2» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Горбунова у м. Києві, під час проїзду перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Бориспільська, допустив порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 , виразилось в тому, що він керуючи вище вказаним транспортним засобом, рухаючись проїзною частиною другорядної дороги вул. Горбунова, від вул. Зрошувальна, на перехресті з вул. вул. Бориспільською, проявив неуважність, не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_8 , який наближався ліворуч по головній дорозі до даного перехрещення проїзних частин, та виїхав на перехрестя. Внаслідок не надання дороги велосипедисту ОСОБА_8 , відбулась дорожньо-транспортна пригода та останній отримав тяжке тілесне ушкодження.

Порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме відповідно до висновку судово-медичного експерта заподіяння велосипедисту ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжкого тілесного ушкодження, яке виразилось у вигляді закритої черепно-мозкова травма: забій головного мозку з формуванням епідуральної гематоми, субарахноідального крововиливу з обох сторін в скроневих частках, перелом скроневої кістки праворуч з поширенням на крило клиноподібної кістки праворуч (основа черепа) із переломом латеральної стінки основної пазухи праворуч з наявністю в ній патологічного геморагічного вмісту, параорбітальна гематома праворуч, садна обличчя.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений визнав себе винуватим повністю у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся та суду показав, що рухався на автомобілі Тойота. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Бориспільська, здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_8 . Після ДТП він вийшов з авто, підійшов до потерпілого, запитав як він себе почуває та викликав швидку. Шкоду потерпілому не відшкодував ще, але має намір. Коли потерпілий лежав в лікарні, ОСОБА_3 дзвонив його дружині, вона сказала, що поки допомога не потрібна. Вказав, що автомобіль на якому він вчинив ДТП належить не йому, а знайомому. Водійського посвідчення він не має. Цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав повністю, заявлену моральну шкоду не визнав.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, ним не оспорюються, а також є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 27.07.2024 року їхав з вул. Бориспільської в сторону вул. Санаторної на велосипеді зі швидкість можливо 20 км/год. Перед нм рухався автомобіль Тойота, він то їхав то гальмував. В якийсь момент сталось зіткнення, потерпілий не зрозумів як. Потім приїхала швидка, яка його забрала. Ще потерпілий намагався додзвонитись другу, щоб той забрав велосипед. ОСОБА_8 сказали, дякуй військовому, який зупинив водія, бо той намагався втекти. Вказав, що на вулиці в той день було світло, видимість нормальна була. Після ДТП ОСОБА_3 не приходив до нього в лікарню, дзвонив дружині говорив, що за такі дурниці він має сидіти. Після того як потерпілий виписався з лікарні, він домовився про зустріч з обвинуваченим, але останній не прийшов. Коштів ніяких ОСОБА_3 не відшкодовував. Цивільний позов підтримав у повному обсязі, вказав, що після ДТП його фізичний стан погіршився, постійно болить голова, лікар сказав, що треба оформляти інвалідність. Просив не позбавляти ОСОБА_3 волі, але просив позбавити права керувати транспортними засобами.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому, а його діяння слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття, оскільки обвинувачений ще під час досудового розслідування визнав свою винуватість, що й підтвердив під час судового розгляду. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КПК України, судом не встановлено.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що типовий ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення кримінальним законом віднесено до тяжких кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, що його обтяжують.

Як особа, ОСОБА_3 раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, працює неофіційно.

Також суд враховує позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_3 , але просив позбавити права керувати транспортними засобами.

Враховуючи наведене, суд призначає ОСОБА_3 покарання у мінімальних межах санкції статті у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене, суд призначає ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Доводи обвинуваченого щодо відсутності у нього права керування транспортними засобами не можуть бути підставою для не призначення останньому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Адже, як зазначено у висновку щодо правозастосування положень статей 55, 286, 286-1 КК: особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами (постанова Об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20).

Приписами ч. 6 ст. 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд вважає обґрунтованим призначення додаткового покарання.

Водночас, індивідуальна тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме: необережна форма вини, відсутність обтяжуючих обставин, позиція потерпілого, та інтегрованість в суспільство, що підтверджується наявністю місця проживання і зайнятості, дають підстави суду вважати, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 , попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України, звільняє його від відбування основного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обране судом покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а відтак забезпечать дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізацію, є справедливим, адекватним і співмірним.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Нормою ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`ю потерпілого, зобов`язана відшкодувати йому витрати на придбання ліків та проходження лікування.

Так, потерпілим ОСОБА_8 заявлено позов про відшкодування йому матеріальної шкоди в сумі 94 718, 77 коп., яка повністю визнана обвинуваченим ОСОБА_3 , тому він підлягає задоволенню повністю в цій частині.

Крім того, у судовому засіданні потерпілим надано висновок комплексної психолого-соціальної експертизи моральної шкоди потерпілого, який проведений ГО «Спілка фахівців соціальних та психологічних досліджень», Лабораторія діагностики моральної шкоди, відповідно до якого моральна шкода ОСОБА_8 оцінюється в розмірі 440000 гривень 00 копійок.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2022 року за № 372/1652/18 розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оцінюючи характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних і моральних страждань, спричинених потерпілому ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, йому спричинено фізичний біль, що призвело до розладу здоров`я, порушення нормального перебігу та якості життя, і завдало душевних та моральних страждань, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди й таким що відповідає розумності та справедливості на суму 200 000 гривень.

Розв`язуючи вимоги потерпілого про стягнення витрат за проведення комплексної психолого-соціальної експертизи № 23-09-24 від 23.09.2024 року у сумі 8000 гривень, суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Як вбачається із висновку № 23-09-24 від 23.09.2024 року вона було проведено Лабораторією діагностики моральної шкоди, яка не є державною спеціалізованою установою, а тому вимоги про стягнення витрат за її проведення задоволенню не підлягають.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта необхідно стягнути з обвинуваченого.

Крім того, суд відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, а саме автомобіля «Toyota Mark II», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Керуючись ст. 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_3 відповідно до ч. 1, 3 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 94 718 гривень 77 копійок матеріальної шкоди та 200 000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2271 грн. 84 коп. на рахунок проведення експертизи.

Скасувати арешт з автомобіля «Toyota Mark II», державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2024 року.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні: CD-R диск - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку в день його проголошення вручити прокурору, захиснику, потерпілому та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1