НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

05 лютого 2025 року Справа № 322/2085/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жежелів Козятинського району Вінницької області, який має середню-спеціальну освіту, не одружений, проходить військову службу у військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та, проходячи її на посаді стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 8 листопада 2023 року, приблизно о 09:12 год, перебуваючи у місці несення служби, в місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на території населеного пункту АДРЕСА_2 , у присутності заступника командира 3 десантно-штурмового батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст.ст.29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 №315/дск від 06.11.2023 та бойовий наказ заступника командира 3 десантно-штурмового батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_6 , щодо утримування зайнятих позицій з метою не допустити прориву противника в районі населеного пункту Роботине Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.4 ст.402 КК України, - непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд погоджується з цією кваліфікацією.

04.02.2025 між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000390 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 8 листопада 2023 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 з іншого, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої на виконання вимог ст.ст.469, 472 КПК України сторони дійшли згоди щодо фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення і правової кваліфікації дій за ч.4 ст.402 КК України.

ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, вчиненого ним за викладених обставин у повному обсязі врученого йому обвинувального акту.

ОСОБА_4 в ході судового розгляду добровільно повідомив суд про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, щиро покаявся у скоєному.

З ОСОБА_4 домовленостей щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою не було.

Узгоджуючи покарання ОСОБА_4 сторони враховували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання своєї винуватості, участь у відсічі збройної агресії російської федерації, і вважали за можливе, застосувати положення ст.69 КК України та погоджувалися на призначення йому покарання більш м`якого ніж передбаченого санкцією ч.4 ст.402 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Також сторони погодилися щодо можливості застосування положень ст.58 КК України, на заміну ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ст.ст.58, 69 КК України, а саме у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави.

В угоді також передбачені наслідки її укладення і затвердження визначені ч.2 ст.473 КПК України, зокрема обмеження для сторін права на оскарження вироку відповідно до ст.ст.394, 424 КПК України, ОСОБА_4 роз`яснено положення щодо відмови від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ч.4. ст.474 КПК України та наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні сторони просили затвердити угоду, ухвалити вирок яким призначити ОСОБА_4 узгоджене між ними покарання.

Дослідивши угоду і матеріали судового провадження, заслухавши доводи сторін, після роз`яснення їм наслідків укладення угоди, які передбачені ч.4 ст.474 КПК України, виконавши вимоги п.п.6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання, а також наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов таких висновків.

Положеннями ст.468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 віднесено до цієї категорії.

У судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуто в судовому засіданні, де він буде мати весь обсяг прав, у тому числі, допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь - просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд переконався, що обвинувачений свою винуватість у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав беззаперечно із розумінням того, що відмовляється від частини своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Також, суд пересвідчився в дійсності існування обставин, які зазначалися в угоді в контексті вимог ст.ст.69 (визнання вини, щире розкаяння, участь у відсічі збройної агресії російської федерації) і 58 КК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника.

ОСОБА_4 судом роз`яснені наслідки невиконання угоди.

Судові витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Після закінчення дії запобіжного заходу застосованого на стадії досудового розслідування, під час судового розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу не заявлялось.

Керуючись ст.ст.373, 374, 394, 424, 468, 472 - 476 КПК України, суд

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості від 4 лютого 2025 року, укладену у м. Запоріжжі між прокурором Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.58 КК України призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням у дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Під час відбування даного покарання ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Речовий доказ: DVD-R, фірми «НР» з медіа файлом «МР4» під найменуванням «VID_20231108_80113202-4» розміром 27,4 МБ, зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізького області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення направити прокурору, обвинуваченому і захиснику.

Суддя ОСОБА_1