Справа № 309/4862/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

цивільного відповідача-законного представника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Хустського районного суду від 28 лютого 2024 року, винесений щодо ОСОБА_6 , у справі про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Вироком Хустського районного суду від 28 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначив в 1 рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи; 3) пройти пробаційні програми «Зміна прокримінального мислення» та «Формування життєвих навичок».

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Витрати на залучення експертів під час досудового розслідування кримінального провадження відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 160117 грн. матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди та витрати на правничу допомогу у розмірі 50000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 6101 грн. судового збору на користь держави.

З метою забезпечення цивільного позову до його повного виконання накладено арешт на земельні ділянки законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 :

- реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 253, кадастровий номер земельної ділянки: :01:015:0149, площа 0,04 га, адреса: АДРЕСА_1 ;

- реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 253, кадастровий номер земельної ділянки: :01:015:0017, площа 0, 248 га, адреса: АДРЕСА_1 ;

- реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 53, кадастровий номер земельної ділянки: :01:017:0061, площа 0,12 га, адреса: с. Велятино, Ігнатівське урочище, Хустського району Закарпатської області.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

26 серпня 2023 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 знаходячись на старому стадіоні в с. Велятино неподалік вул. Тиха, Хустського району Закарпатської області, під час сутички, що виникла на ґрунті неприязних відносин зі ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень наніс один удар лівою рукою затиснутою в кулак ОСОБА_10 в область щелепи справа, спричинивши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді двобічного травматичного перелому кута нижньої щелепи із зміщенням, що не є небезпечним для життя та потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило розлад здоров`я більше 21 дня.

Не погодившись з судовим рішенням цивільний відповідач ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу. Вважають, що рішення є незаконним, яким порушено всі норми процесуального права, що визначено нормами КПК та ЦПК України, а також цивільний позов, зокрема заява про збільшення позовних вимог не відповідає нормам ч. 4 ст. 128 КПК України, зокрема форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів які пред`являються у порядку цивільного судочинства тобто ст. 175 ЦПК України, також обставини які встановлювались у суді при задоволенні цивільного позову не доведені цивільним позивачем. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 122 ч. 1 КК України під сумнів апелянт не ставить. Просить змінити вирок, стягнути з цивільного відповідача 2881 гривні матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, відмовити у частині задоволення позову щодо оплати за правничу допомогу.

На апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_9 подав заперечення. Вказує, що сторона потерпілого не погоджується з позицією апелянта, вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, та таким, що не підлягає зміні, а апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок без змін.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілого ОСОБА_11 апеляційний суд приймає до уваги те, що: такий належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення апеляційного розгляду справи не подавав; представник потерпілого- адвокат ОСОБА_9 не заперечував щодо розгляду справи без участі потерпілого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення цивільного відповідача-законного представника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задоволити, пояснення представника потерпілого-адвоката ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_5 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга цивільного відповідача ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_12 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило розлад здоров`я більше 21 дня, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що сторонами кримінального провадження не оспорюється призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги про незаконність вироку в частині вирішення цивільного позову.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), яке ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 160 117 грн., моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 50 000 грн., вищенаведених норм КПК України суд першої інстанції не дотримався.

Так, зі змісту вироку не встановлено, що судом першої інстанції у судовому засіданні було досліджено чеки, виписки, накладні та інші докази, що додані до позову, а також розрахунок витрат потерпілого на лікування.

Разом із тим, зі змісту вироку слідує, що в такому не викладено показань потерпілого щодо розміру матеріальної та моральної шкоди, завданої йому внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

При оцінці доводів позивача щодо розміру матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу, місцевий суд обмежився загальними висновками, без їх детального обґрунтування.

Вищенаведене свідчить про те, що висновок суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , не підтверджується доказами, дослідженими під час судового засідання, а відтак є передчасним, оскільки судом першої інстанції при розгляді та вирішенні цивільного позову в цій частині допущена неповнота та поверховість, у зв`язку з чим вирок у частині вирішення цивільного позову до ОСОБА_7 , не може бути визнаний законним та обґрунтованим.

У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час вирішення цивільного позову щодо матеріальної шкоди - щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 160117 грн., матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди та витрати на правничу допомогу у розмірі 50000 грн., відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів вважає істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення у цій частині, із призначенням нового розгляду кримінального провадження в цій частині у суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що апелянтом та іншими учасниками кримінального провадження не заявлялось клопотань про обсяг доказів, що підлягають дослідженню апеляційним судом і підтверджують (спрстовують) доводи апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, дати належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження доказам у їх сукупності, у тому числі й доводам, на які представник цивільного відповідача посилається в апеляційній скарзі, і у залежності від встановлених обставин - прийняти рішення з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду від 28 лютого 2024 року в частині цивільного позову скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_10 до законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди повернути до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною, в частині скасування цивільного позову оскарженню не підлягає.

Судді: