Справа № 438/681/22
Провадження № 1-в/438/9/2025
УХВАЛА

04 лютого 2025 року м.Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бориславі подання провідного інспектора Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 погодженого з начальником Дрогобицького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 , про звільнення від покарання у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 26.09.2022 вироком Бориславського міського суду Львівської області, за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування даного покарання з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки,

в с т а н о в и в :

до суду надійшло подання провідного інспектора Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 погодженого з начальником Дрогобицького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 , про звільнення від покарання у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння відносно засудженого ОСОБА_5 . В обґрунтування подання покликалася на те, що вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26.09.2022 ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування даного покарання з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Засуджений ОСОБА_5 з 09.11.2022 перебуває на обліку у Дрогобицькому РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області. Законом України від 18.07.2024 № 3886-1Х «ІІро внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» внесено зміни до положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цим же законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст. 185, 190, 191 КК України), чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викрадено, майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вважає, що оскільки вартість викраденого майна ОСОБА_5 на момент вчинення ним кримінального правопорушення не перевищувала двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, призводить до декриміналізації діяння, а тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочину меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону. На підставі наведеного просить подання задовольнити.

Прокурор Бориславського відділу Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, 04.02.2024 подала до суду заву, в якій просить судове засідання провести без її участі. Щодо задоволення подання провідного інспектора Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 , про звільнення від покарання ОСОБА_5 у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння, заперечу. Вважає, що таке суперечить окремій думці викладеній ОП ККС у складі ВС № 278/1566/21 від 07.10.2024.

04.02.2025 провідний інспектор Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, подання підтримує повністю, просить його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, 04.02.2025 до суду подав заяву, якою просить розгляд подання проводити у його відсутності. Подання підтримує, просить його задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття, суд вважає за можливе розглянути подання без участі сторін.

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів фіксування не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані заяви суд приходить до наступного висновку.

Вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26 вересня 2022 ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування даного покарання з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Вказаний вирок набрав законної сили 27.10.2022 та був звернений до виконання.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб".

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою.

Відповідно до ст. 58 Конституції України нормативно-правові акти, що посилюють відповідальність за адміністративно-правові делікти, не мають зворотної дії у часі.

Відповідно до ч. 1ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, положення ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК про зворотну дію закону України про кримінальну відповідальність в часі, у разі, коли текст КК не змінюється, а зміни вносяться до іншого законодавства, які вже були предметом дослідження Конституційного Суду України, не містять підґрунть вважати зміни ст. 51 КУпАП змінами закону про кримінальну відповідальність, а отже і належних підстав до застосування ст. 5 КК.

Якщо виходити з того, що Закон № 3886-IX має зворотну дію в часі в розумінні ст. 5 КК, то стає очевидним, що особи, які до набрання чинності цим Законом вчинили викрадення чужого майна у розмірі від 0,2 до 2 НМДГ взагалі не підлягають ні кримінальній, ні адміністративній відповідальності (посиленій Законом № 3886-IX) за такі діяння, що прямо суперечить як ідеї, так і меті самого цього Закону і, безсумнівно, є явно несправедливим.

Конституційний Суд України (далі - КСУ) в Рішенні № 6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року в справі № 1-3/2000 надав офіційне тлумачення положень статті 58 Конституції України та норм Кримінального кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі), які усувають караність діяння або пом`якшують покарання. Ці висновки мають бути застосованими щодо Закону № 3886-IX.

Розв`язуючи їх, КСУ виходив із того, що відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7). В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

КСУ зазначив, що зіставлення положень статей 8, 58, 92, 152, пункту 1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України та відповідних положень КК про зворотну дію закону в часі дає підстави до висновку, що виключно кримінальними законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями, та встановлюється відповідальність за їх вчинення.

Відповідно і зворотна дія в часі реалізується через кримінальні закони у випадках, коли вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

КСУ означив, що бланкетна диспозиція кримінально-правової норми називає або описує кримінальне правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість такої диспозиції полягає в тому, що визначена в ній норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як правопорушення та встановлення за нього кримінальної відповідальності.

Натомість конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом.

Зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону. Кримінально-правова норма залишається незмінною. Отже, кримінальний закон у такому разі не можна вважати новим - зміненим законом - і застосовувати до нього положення частини 1 статті 58 Конституції України та КК, які визначають зворотну дію закону в часі.

Вказана вище позиція Конституційного Суду України є незмінною, суттєвих змін нормативного регулювання в питанні визначення поняття та підстав до застосування зворотної дії закону України про кримінальну відповідальність не відбулося, об`єктивних підстав до її зміни немає.

Отож, висновки Конституційного Суду України не надають жодних підстав сприймати Закон № 3886-IX - новим законом України про кримінальну відповідальність, відповідно, до нього не застосовуються ч. 1 ст. 58 Конституції України та ч. 1 ст. 5 КК.

Положення Закону № 3886-IX, як положення більш суворого закону про адміністративну відповідальність, ніж закону, що діяв в попередній редакції, не передбачають того, що положення ст. 58 Конституції України застосовуються до цього Закону, і це свідчить про підкреслену і свідому позицію законодавця в сфері диференціації юридичної відповідальності, за якою законотворець (який звісно ж обізнаний із висновками КСУ в Рішенні № 6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року і поза розумним сумнівом виважено враховує їх в законотворчій діяльності) обрав саме такий спосіб вирішення окресленої ним проблеми, що виключає застосування зворотної дії в часі закону України про кримінальну відповідальність до осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності Законом № 3886-IX, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вважаю, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК, які визначають зворотну дію в часі закону України про кримінальну відповідальність, не застосовуються до осіб, які відбувають покарання або мають не погашену чи не зняту судимість.

Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у окремій думці від 07 жовтня 2024 року за справою № 278/1566/21.

На підставі викладеного, враховуючи позицію прокурора, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам, а в даному випадку судом вже визначено покарання за кримінальним законом та застосувати норми адміністративного стягнення не є можливим, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

постановив :

У задоволенні подання провідного інспектора Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_3 погодженого з начальником Дрогобицького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 , про звільнення від покарання у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_7