Провадження № 1-кп/646/600/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий- суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002071 від 22.08.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янськ Харківської області, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, немаючого на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, який не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 , у невстановлений час в період 2022-2024 років, але не пізніше 21.08.2024, в с. Глушківка, Куп`янського району, Харківської області виявив предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати типу Ф-1 у кількості 1 штуки, та предмет, зовні схожий на запал до ручної осколкової гранати УЗРГМ у кількості 1 штуки, тим самим вчинив незаконне придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Після чого ОСОБА_4 , достовірно знаючи вимоги законодавства України про те, що бойові припаси відносяться до предметів, обмежених в обігу та не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, не маючи відповідного дозволу на зберігання бойових припасів, незаконно, в порушення вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, Постанови Верховної ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п.п. 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та суспільно небезпечні наслідки таких дій, бажаючи їх настання, підняв з землі знайдені предмети, а саме: предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати типу Ф-1 у кількості 1 штуки, та предмет, зовні схожий на запал до ручної осколкової гранати УЗРГМ у кількості 1 штуки, та поклав їх в салон автомобілю ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортного засобу, який перебував в його володінні, чим вчинив зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

21.08.2024 близько 14:20 ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, розуміючи, що виявлене ним є бойовими припасами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно небезпечні наслідки таких дій, бажаючи їх настання, керував в районі будинку АДРЕСА_2 транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав при собі в салоні автомобілю і переміщував предмет, зовні схожий на корпус ручної осколкової гранати типу Ф-1 у кількості 1 штуки, та предмет, зовні схожий на запал до ручної осколкової гранати УЗРГМ у кількості 1 штуки, чим вчинив носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Протиправну діяльність ОСОБА_4 припинено працівниками Національної поліції України 21.08.2024, саме, у період часу з 17:08 до 17:14 проведено огляд за правилами обшуку автомобіля ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час якого виявлено та вилучено вищевказані предмети.

Згідно із висновком експерта № КСЕ-19/121-24/25140 від 05.09.2024, вилучені у ОСОБА_4 предмети є корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, конструктивним оформленим зарядом вибухової речовини, та підривачем типу УЗРГМ, вибуховим пристроєм, який відноситься до засобів підриву, при штатному з`єднанні корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 з підривачем типу УЗРГМ утворюється ручна осколкова граната Ф-1, яка відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення бойових припасів

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, не оспорював фактичних обставин справи та пояснив, що у 2024 році вийшовши з лікарні, побачив, що лежить граната, поклав її у машину та забув про неї.

Також у судовому засіданні обвинувачений пояснив суду, що розкаюється у вчиненому, розуміє, що вчинив неправильно, та шкодує про вчинене, готовий понести заслужене покарання.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінального правопорушення, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме як придбання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 цієї ж постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є уродженцем м. Куп`янськ, Харківської області, має середню освіту, одружений, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, у лікаря нарколога перебуває на обліку з квітня 2005 року з діагнозом: "синдром залежності від алкоголю", раніше несудимий.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшує та обтяжує покарання обвинуваченому.

Суд вважає, що для досягнення цілей покарання, визначених ч. 2 ст. 50 КК України, з метою виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, слід призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Разом з тим, з урахуванням усіх обставин справи, у тому числі, щирого каяття обвинуваченого та того, що обвинувачений є раніше несудимим, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна підлягають скасуванню.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього в силу ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати за проведення експертизи № КСЕ-19/121-24/25140 від 05.09.2024 у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.08.2024 року на корпус гранати Ф-1 зеленого кольору з маркуванням «41-71 585; 386-68-71», запал типу УЗРГМ.

Речові докази, корпус гранати Ф-1 зеленого кольору з маркуванням «41-71 585; 386-68-71», запал типу УЗРГМ - передати на потреби Збройних сил України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення фактичних обставин, які ніким не оспорювалися при розгляді справи в суді першої інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з матеріалами справи, з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1