Справа № 147/1623/24
Провадження № 1-кп/147/58/25
ВИРОК

іменем України

13 лютого 2025 року

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із участю секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 від 01 грудня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Галузинці Деражнянського району, Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не має на утриманні непрацездатних чи неповнолітніх осіб, військовослужбовця військової служби по мобілізації, відповідно до ст. 89 КК несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який з 18.08.2023 тимчасово був зарахований на навчання до 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення норм ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 15.09.2023 приблизно о 08 годині 30 хвилин в умовах воєнного стану без поважних причин самовільно залишив місце розташування НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_2 , тривалістю понад три доби та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи у невстановленому місці поза межами вказаної військової частини, не виконуючи обов`язків військової служби, до 16.10.2023 року, коли добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив врахувати, що бажає і надалі служити в Збройних Силах України та призначити йому мінімальне покарання. Пояснив, що був призваний на військову службу двічі: спершу РТЦК та СП в АДРЕСА_1 , потім ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_3 . Коли проходив службу у військовій частині, яка розташована в АДРЕСА_2 , він дійсно без дозволу залишив її територію в зв`язку із негативним ставленням до нього інших військовослужбовців та відсутності належного реагування на це командування військової частини. Назад в частину не повернувся, проводив час на власний розсуд до моменту, коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що свідків допитувати немає необхідності.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина повністю доводиться та підтверджується сукупністю доказів, зібраних в даному кримінальному провадженні, безпосередньо досліджених судом під час судового розгляду, а саме:

- рапортом командира НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 від 15.09.2023 про виявлення факту відсутності в тимчасовому місці розміщення 1 навчального батальйону військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 (а.с.98);

- повідомленням від 09.11.2024 №20/9042 т.в.о командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , про кримінальне правопорушення (а.с.88);

- наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.09.2023 №920 про призначення службового розслідування за фактом відсутності в тимчасовому місці розміщення 1 навчального батальйону військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 (а.с.94);

- актом службового розслідування за фактом відсутності в тимчасовому місці розміщення 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , за результатами якого встановлено, що солдат ОСОБА_4 без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 в умовах дій воєнного стану (а.с.89);

- наказом №423 від 28.10.2023 командира військової частини НОМЕР_2 про результати службового розслідування за фактом відсутності в тимчасовому розташуванні 1 навчального батальйону військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , яким зобов`язано командира НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 матеріали службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_4 направити до Державного бюро розслідування м. Хмельницький (а.с.99);

- витягом з наказу №782 від 17.08.2023 командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 для проходження навчання у розташуванні військової частини НОМЕР_2 (а.с.96);

- доповіддю командира військової частини НОМЕР_2 від 15.09.2023 №915/1222 командиру військової частини НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керівнику Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, про самовільне залишення місця тимчасово розташування НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 призваним за привозом по мобілізації солдатом ОСОБА_4 , з якої вбачається, що 15.09.2023 о 08:30 год, командиром роти було виявлено відсутність курсанта 1 навчального взводу 2 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 , пошуки на місці тимчасового розміщення результатів не дали (а.с.102);

- витягом з наказу від 03.08.2023 №149 про призов на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого ОСОБА_4 зараховано до військової частини НОМЕР_1 (а.с.105).

У сукупності перелічені вище докази безумовно підтверджують подію і склад вказаного вище кримінального правопорушення, що інкриміновано ОСОБА_4 . Дані докази суд вважає такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, належними та допустимими та такими, що не містять розбіжностей чи суперечностей.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 суд в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відтак, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю «поза розумним сумнівом».

Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Таким чином, суд на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 , який на час вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем, самовільного залишення військової частини без поважних причин в умовах воєнного стану тривалістю понад три доби, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до норм ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений є особою молодого віку, в порядку ст. 89 КК України раніше несудимий, не працює, не одружений, не перебуває на обліку у психіатра та у лікаря-нарколога, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 5 ст407 КК України строком на 5 років.

Також суд зазначає, що ст. ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключають можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи те, що в умовах воєнного стану обвинуваченим ОСОБА_4 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відсутні правові підстави застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України.

Також, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2024 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою Тростянецького районного суд Вінницької області від 07.01.2025.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, суд вважає необхідним відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 12.11.2024 до дня набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання 12.11.2024.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Вінницької області.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1