Провадження № 1-кс/686/6732/24
УХВАЛА
23 грудня 2024 року м.Хмельницький
Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (із дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_7 , погодженого прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного
Слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 звернувся із клопотанням, погодженим прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.
У судовому засіданні слідчий і прокурор наполягали на задоволенні клопотання.
Підозрюваний ОСОБА_6 і його захисник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання, висловили узгоджену позицію про доцільність застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов такого висновку.
30.06.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 т. 407 КК України, а саме про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.09.2018 №213 ОСОБА_6 , призначений на посаду водія хіміка взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 тапоставлений на всі види забезпечення з 28.09.2018.
Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_6 у військову частину НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.
14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.
Окрім цього, відповідно до листа Голови Верховного Суду щодо надання роз`яснення начальникові Генерального штабу Головнокомандувачу Збройних Сил України Генералу армії України ОСОБА_9 вбачається, що Верховний суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664 св 17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення указу президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» по теперішній час.
Також, 21 лютого 2019 року ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 676/2646/17, за обвинуваченням військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України) визначено, що в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року (з дня набрання чинності Закону України від 17 березня 2014 року № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію») і триває по теперішній час.
Поряд із цим встановлено, що солдат військової служби за контрактом, який проходить військову службу на посаді водія хіміка взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах дії особливо періоду, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , 12 березня 2019 року,більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишивмісце розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та вибув до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.
Таким чином, солдат ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на посаді водія хіміка взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 12 березня 2019 року,більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишивмісце розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та вибув до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.
Солдат ОСОБА_6 підозрюється усамовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Згідно з ч.1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення (злочину), сторона обвинувачення підтверджує такими доказами: повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 про факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_6 та матеріалами службового розслідування, протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Слідчий суддя зазначає, що повідомлена ОСОБА_6 підозра станом на час розгляду цього клопотання, повністю відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Слідчий суддя вважає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є достатньо високим.
Слідчий суддя вважає обґрунтованими твердження у клопотанні слідчого та наголошення у судовому засіданні про те, що підозрюваний ОСОБА_6 був більше року відсутній за місцем служби, що свідчить про можливість у подальшому знову ухилитися від несення служби та переховуватися, продовжуючи вчинення цього кримінального правопорушення.
Тому з метою нівелювання таких ризиків застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, соціальні зв`язки підозрюваного, його вік, майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, а також те, що останній раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Оцінюючи відомості про особу підозрюваного слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_6 неодружений, не має малолітніх чи неповнолітніх осіб, яких зобов`язаний утримувати, є військовослужбовцем, є особою, яка у межах іншого кримінального провадження притягується до кримінальної відповідальності та обвинувальний акт відносно якої перебуває на розгляді у суді.
Аргументи щодо догляду за бабусею, з якою підозрюваний проживає у якості підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчий суддя, за відсутності відомостей та документів щодо вказаних обставин, відхиляє.
Відомості про отримання ОСОБА_6 грошового забезпечення військовослужбовця відсутні.
У силу ч.8. ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.
Слідчий суддя, з огляду на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 самовільного залишення військової частини, приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено, що запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.
При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, соціальні зв`язки підозрюваного, вік, майновий та сімейний стан.
Аргументи захисника стосовно необхідності застосування відносно ОСОБА_6 домашнього арешту, оскільки у він має постійне місце проживання не зменшують встановлених ризиків.
Отже, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, про який йдеться у клопотанні слідчого.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи обставини та тяжкість злочину, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , соціальний та майновий стан підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у межах мінімального розміру визначеного законом - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить (з урахуванням одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 3028 грн.) 121120 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та відповідно до його майнового стану, буде достатнім стримуючим приписом від порушення процесуальних обов`язків.
Оцінивши зазначені обставини слідчий суддя вважає, що саме такий розмір застави не буде непомірним для підозрюваного.
Строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 слід встановити в межах строку досудового розслідування, який його не перевищить. А тому слідчий суддя встановлює строк тримання під вартою до 10.01.2025.
Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 196, 197 КПК України, слідчий суддя
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, солдата ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 10 січня 2025 року.
Визначити заставу в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою, і в разі внесення якої, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання відповідному органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України ( у разі наявності).
У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в доход держави
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя