КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3309/2025
ЄУН: 370/2734/23 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

в режимі ВКЗ

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зупинення кримінального провадження, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 4 лютого 2025 року до 4 квітня 2025 року включно, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без альтернативи внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Захисник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що стороною обвинувачення не доведена наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Саме клопотання не містить обставин про наявність відповідних ризиків, а лише перелік ризиків, як вони викладені в КПК України, без їх доведеності. В судовому засіданні докази щодо наявності ризиків до клопотання не додавалися та судом не досліджувалися.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 має похилий вік, незважаючи на це, тривалий час перебуває на службі у Збройних Силах України, з 28 березня 2023 року по 21 травня 2023 року брав участь у бойових діях в районі населених пунктів Часів Яр та Бахмут. 8 вересня 2023 року комісією ВЛК визнаний обмежено придатним до служби, має ряд захворювань, а саме, катаракта обох очей, остеохондроз грудного відділу хребта, ускладнений больовим синдромом, астено-невротичний синдром. Однак, незважаючи на ці захворювання, ОСОБА_8 продовжує нести службу, з лав ЗСУ не звільнився. Обвинувачений має дружину, остання є особою з інвалідністю 3 групи, проживають та зареєстровані разом за однією адресою. Раніше ОСОБА_8 ніколи до кримінальної не притягувався, за весь час досудового розслідування кримінального провадження сумлінно виконував свої обов`язки, приводи до нього не застосовувалися, у розшуку не перебував.

Крім цього, як зазначає захисник, відповідно до долучених документів командир військової частини НОМЕР_1 надав суду письмову згоду та клопотання про переведення ОСОБА_8 до цієї військової частини для подальшого проходження служби на вакантній посаді водія-електрика. Командир військової частини НОМЕР_2 теж просить перевести ОСОБА_8 до його військової частини на посаду водія-електрика. Більш того, 15 січня 2025 року командиром військової частини НОМЕР_3 також надано рекомендаційний лист щодо прийняття старшого солдата ОСОБА_8 на військову службу за мобілізацією. Відповідно до наказу Генерального Штабу від 28 січня 2025 року № 28 ОСОБА_8 переведено в цю частину. Таким чином, як наголошує захисник, професійні здібності та особисті якості ОСОБА_8 достатньо затребувані в різних військових частинах Збройних Сил України.

Отже, захисник вважає, що ОСОБА_8 можливо не продовжувати строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати останньому запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Кримінальне провадження в подальшому зупинити в суді першої інстанції на підставі ст. 335 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги,

- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши про те, що у кримінальному провадженні наявні ризики, які підтверджені на даний час;

- дослідивши наявні матеріали, а також долучені стороною захисту, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Зі змісту наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.ч. 2, 3 ст. 149, ч. З ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч.ч. 1,2 ст. 156, ч.ч. 1,4 ст. 301-1 КК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано викладенням обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 , з наведенням доказів, які, на переконання прокурора, підтверджують обґрунтованість висунутого обвинувачення.

При цьому прокурор наголошує на вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, а саме, те, що докази у даному кримінальному провадженні, які вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 , повністю перераховані у даному клопотанні та є належними, допустимими, достовірними та достатніми для обґрунтованості обвинувачення, щоб вважати, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення.

Також прокурор звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується: санкція інкримінованих статей - ч. 2 ст. 149 КК України - передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої; ч. 3 ст. 149 КК України передбачає позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, ч. З ст. 152 КК України - від семи до дванадцяти років позбавлення волі, ч. 1 ст. 156 КК України - позбавлення волі строком на п`ять років, ч. 2 ст. 156 КК України - від п`яти до восьми років позбавлення волі, ч. 1 ст. 301-1 КК України - до шести років позбавлення волі; ч. З ст. 301-1 КК України - від восьми до дванадцяти років позбавлення волі, ч. 4 ст. 301-1 КК України - від дев`яти до п`ятнадцяти років позбавлення волі; ч. 6 ст. 153 КК України - від п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічним позбавленням волі.

Також прокурор зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 є одруженим, має повнолітнього сина, який разом з ним не проживає та на його утриманні не перебуває. З березня 2022 року ОСОБА_8 добровільно пішов на військову службу до лав Збройних сил України з місцем дислокації на території Донецької області, однак, наразі командуванням ЗСУ було прийнято рішення щодо перебування ОСОБА_8 на території м. Києва, тобто нагальна необхідність щодо захисту вітчизни ОСОБА_8 на сьогодні відсутня; те, що ОСОБА_8 у 2022 рік працював швейцаром у ТОВ «Казино Прем`єр Палац», потім перебував у лавах ЗСУ; ОСОБА_8 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, судимостей не має; за місцем проживання ОСОБА_8 скарг від сусідів не має. Окремо прокурор звертає увагу на те, що з телефонних розмов ОСОБА_8 та його листування у мобільному додатку «Viber» встановлено, що останній постійно підшукував випадкових осіб для вступу з ними у сексуальні контакти, згідно з показаннями свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_8 неодноразово пропонував жінкам, які мають малолітніх дітей, виготовляти за участі їхніх дітей порнографічні матеріали. На переконання прокурора, вказані обставини, як і характер інкримінованих обвинуваченому злочинних діянь, свідчать про деформований стан його правосвідомості, низку соціальну відповідальність, неповагу до норм прийнятних у суспільстві моралі та охоронюваних законом прав та інтересів, у тому числі до цінності людського життя та здоров`я.

Щодо майнового стану обвинуваченого ОСОБА_8 , то прокурор наголошує, що вказану обставину слід розцінювати як ризик у розумінні ст. 177 КПК України, оскільки власний майновий стан обвинувачений використовував для одержання малолітніх потерпілих з метою їх сексуальної експлуатації, перераховував малолітній ОСОБА_9 грошові кошти, щоб остання не викривала його злочинні дії, використовував гроші як засіб маніпуляції для отримання малолітніх дітей від Особи_1, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження.

Прокурор наголошує на наявності ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, оскільки характер вчинюваних злочинів являється латентним, окрім того обвинувачений ОСОБА_8 вживав заходи для конспірації власної протиправної діяльності - наказував малолітній потерпілій ОСОБА_9 видаляти порнографічні матеріали, що відносяться до дитячої порнографії виготовлені за її участю з їх мобільних телефонів, постійно повністю видаляв вміст повідомлень з малолітніми потерпілими, коли прибував на зустріч з Особою_1, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, завжди обходив камери спостереження, щоб залишатись непомітним. Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 займався систематичним підшукуванням випадкових осіб для вступу у сексуальні контакти, а також довго тривало сексуально експлуатував малолітніх дітей Особи_1, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, існує ризик продовження такої поведінки останнім, що є надзвичайно складним у виявленні та контролі з боку правоохоронних органів.

На переконання прокурора, з огляду на встановлені обставини, наявні ризики переховуватися від суду;знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом вжиття заходів, спрямовані на знищення доказів; незаконно впливати на неповнолітніх потерпілих, на Особу -1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, разом з якою ОСОБА_8 вчиняв кримінальні правопорушення, на свідка ОСОБА_10 , яка надала показання про те, що до бані саме ОСОБА_8 приводив дітей, які є потерпілими у вказаному кримінальному провадженні, а також вчиняв розбещення, та на інших свідків у цьому кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

На переконання прокурора, продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, інтереси кримінального судочинства, а також захистити права дітей.

При цьому прокурор окремо звертає увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної моральності та небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками, санкції яких передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або ж довічне позбавлення волі, вів антисоціальний спосіб життя, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, яке йому загрожує. Прокурор вважає, що вказаний ризик значно збільшується після початку військової агресії російської федерації проти України, оскільки обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може перебратися на тимчасово окуповану територію.

Крім того, прокурор акцентує увагу, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , у тому числі сексуальне насильство щодо малолітньої особи, мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а тому відносно ОСОБА_8 слід продовжити запобіжний захід саме у виді тримання під вартою.

Також прокурор наголошує на наявності ризику знищити, переховувати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень шляхом вжиття заходів, спрямованих на знищення доказів. При цьому прокурор вказує, що у даному кримінальному провадженні велика частина доказів являється електронними, тобто, інформація, яка зберігається у хмарних сховищах, різноманітних веб-сервісах, мобільних додатках та месенджерах, яка відображає зв`язок із злочином та підтверджує його наявність як на стадії інкримінування, так й на стадії висунення обвинувачення та вручення обвинувального акту та доведення на підставі зібраних доказів вини особи у вчиненні кримінального правопорушення під час судового розгляду, у зв`язку з чим будь-яке несанкціоноване втручання у таку інформацію зашкодить стороні обвинувачення як на стадії досудового розслідування, так й на стадії судового розгляду довести вину обвинуваченого та, як результат, постановити суду об`єктивне рішення відносно останнього. На переконання прокурора, перебування на волі надасть можливість обвинуваченому ОСОБА_8 вчинити дії, спрямованні на знищення електронної інформації, електронних засобів, оскільки, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи доступ до інтернет-мережі, зможе користуватись шляхом несанкціонованого втручання «хмарним сховищем» та вчинити дії, спрямовані на тотальне знищення всієї інформації, що є доказами по кримінальному провадженню.

Окрім того прокурор наголошує на наявності ризику незаконного впливу на потерпілих, законного представника, Особу-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом з якою останній вчиняв кримінальні правопорушення, на свідка ОСОБА_10 , а також на експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, у виді погроз фізичної розправи, психологічного маніпулювання, шантажу, підкупу, прохань, умовлянь стосовно неповнолітніх потерпілих, їх законного представника, обвинуваченої Особи_1, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та на свідків з метою недопущення надання викривальних показань відносно нього. Прокурор вказує, що злочинна діяльність ОСОБА_8 є довготривалою, систематичною, останній займався пошуком жінок, які мають на утриманні малолітніх дітей, з метою вчинення відносно останніх злочинів, що обвинувачений схильний до маніпулювання, схиляння та психологічного впливу щодо осіб, у тому числі з якими не перебуває у безпосередньому контакті, тобто через мережу Інтернет, що підтверджується зібраними доказами. Вказаний ризик, на переконання прокурора, підтверджується тим, що ОСОБА_8 вже після розкриття правоохоронними органами його протиправної діяльності та повідомлення йому про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, і далі намагався продовжувати підтримувати спілкування із потерпілою ОСОБА_9 у месенджерах та соціальних мережах, а також неодноразово перераховував грошові кошти на її картковий рахунок для того, щоб остання не викривала його злочинні дії. Також, слід враховувати, що ОСОБА_8 вже обвинувачується у вчиненні насильницьких дій відносно потерпілих дітей, а отже, як зазначає прокурор,може продовжити здійснювати відносно них незаконні дії, пов`язані з примусом, що може виражатися як у фізичному, так і у психологічному насильстві. Прокурор переконаний, що з огляду на встановлені обставини, застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу надасть можливість останньому шляхом умовлянь, прохань, погрозами або підкупом під час особистих зустрічей або в ході телефонних дзвінків незаконно впливати на потерпілих, свідків, законного представника, Особу-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою ненадання ними викривальних показань відносно нього у суді.

Окрім того, прокурор наголошує на наявності ризику, а саме, те, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, яких обвинувачується, а також може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення аналогічного характеру, про що, на переконання прокурора, вказує те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчиняв злочини, що характеризуються особливою суспільною небезпекою, щодо малолітніх дітей, які, в силу своїх вікових особливостей та відсутності соціального досвіду у даній сфері життя, не могли правильно сприймати та розуміти їх моральне та соціальне значення, правові наслідки. Такі обставини, на думку прокурора, свідчать про низький рівень правової свідомості та соціальної відповідальності обвинуваченого, а також про схильність до злочинних дій сексуального характеру, які є триваючими та чітко спланованими. Також прокурор просить врахувати, що такий вид кримінальних правопорушень, як сексуальні злочини відносно малолітніх дітей, є латентними злочинами, що дозволяє правопорушникам довгий нас залишатись невикритими та продовжувати свою злочинну діяльність у даному напрямку.

На переконання прокурора, вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вище перелічені ризики, як наголошує прокурор, повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження і саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на даний час забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і надасть можливість досягти завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а саме: захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від суду, впливати на потерпілих, Особу_1, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, законного представника, свідків, експертів, спеціалістів. Прокурор підкреслює, що характер вчинених злочинних дій свідчить про зневажливе ставлення до норм моралі, норм закону, а також до цінності людського життя, її недоторканості, зокрема, статевої недоторканості малолітньої та неповнолітньої особи. Оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , вчинені саме із застосуванням психологічного та сексуального насильства щодо малолітнього ОСОБА_11 та неповнолітньої ОСОБА_9 , сторона обвинувачення вважає неможливим визначити заставу обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки жоден із розмірів застави не може запобігти зазначеним вище ризикам.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив у його задоволенні відмовити повністю, вважаючи його необґрунтованим. Також захисник просив зупинити кримінальне провадження на підставі ст. 335 КПК України, оскільки ОСОБА_8 є діючим військовослужбовцем, наявні відповідні листи військового командування.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника.

За результатами розгляду поданих клопотань суд відмовив у задоволенні клопотання захисника та задовольнив клопотання прокурора, продовжив обвинуваченому запобіжній захід у виді тримання під вартою.

Ухвала обґрунтована тим, що судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого судом не взято до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності у даному кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків, встановлених ст.177 КПК України, оскільки вчинення кримінального правопорушення вперше, наявність постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, хоч і мають місце, однак на даний час вказані обставини навіть у своїй сукупності не є переконливими та достатніми для незастосування йому такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, самі по собі такі обставини без їх сукупності з іншими обставинами, не можуть слугувати безумовною підставою для застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, які мають високий ступінь суспільної моральності та небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками, а також те, що заявлені прокурором ризики існують та є реальними.

Суд погодився з доводами прокурора, що обвинувачений може вчиняти у подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Крім того, суд погодився, що існують ризики, що обвинувачений може знищити, переховувати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень шляхом вжиття заходів, спрямованих на знищення доказів. Також суд погодився з доводами прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих, експерта та спеціаліста, хоча останній є мінімальним.

Судом також взято до уваги той факт, що обвинувачений відповідно до ч. 2 ст.183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, суд врахував підстави та обставини, передбачені ст.177 та 178 КПК України, та на підставі п. 1 ч. 4ст. 183 КПК України не визначив розмір застави.

При цьому, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може не забезпечити його належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі. Суд виходив у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом також взято до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також судом враховані підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, та не визначений розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, їхні наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, ОСОБА_8 раніше не судимий.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочинів, за які передбачено покарання:

- за ч. 2 ст. 149 КК України - позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої;

- за ч. 3 ст. 149 КК України - позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої,

- за ч. 3 ст. 152 КК України - від семи до дванадцяти років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 156 КК України - позбавлення волі строком на п`ять років,

- за ч. 2 ст. 156 КК України - від п`яти до восьми років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 301-1 КК України - до шести років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 301-1 КК України - від восьми до дванадцяти років позбавлення волі,

- за ч. 4 ст. 301-1 КК України - від дев`яти до п`ятнадцяти років позбавлення волі;

- за ч. 6 ст. 153 КК України - від п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічним позбавленням волі.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочинів, дані про його особу, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

На думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового провадження і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, з огляду на обставини інкримінованих злочинів, а також даних, викладених прокурором у клопотанні про те, що ОСОБА_8 вже після розкриття правоохоронними органами його протиправної діяльності та повідомлення йому про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, і далі намагався продовжувати підтримувати спілкування із потерпілою ОСОБА_9 у месенджерах та соціальних мережах, а також неодноразово перераховував грошові кошти на її картковий рахунок для того, щоб остання не викривала його злочинні дії, що не спростовано стороною захисту, та у сукупності з іншими даними свідчить про реальність вказаного ризику.

Також колегія суддів, враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ще не допитані всі особи, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на потерпілих, законного представника, свідків тощо у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, а тому доводи сторони захисту у цій частині є непереконливими.

З огляду на встановлені на даний час обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів, як передача його на поруки, домашній арешт або особисте зобов`язання, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

При цьому колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з якими суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на обставини висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Приймаючи до уваги обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, їхню тяжкість, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що прокурором на даний час доведена обґрунтованість встановлених ризиків, наявність яких на даний час виключає об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у т.ч. з урахуванням даних про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, та які, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, враховані судом, є непереконливими.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, обґрунтовано продовжив обвинуваченому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 лютого 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 4 лютого 2025 року до 4 квітня 2025 року включно, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без альтернативи внесення застави, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4