ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/7645/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/712/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.118 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 12 2024 року відносно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, має неповнолітнього сина ОСОБА_10 , 2014 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 05 05 2023 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання повністю приєднано невідбуте ним покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 05 05 2023 року за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі в строком 2 (два) роки із штрафом в дохід держави у розмірі 850 грн.

Покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення 09 08 2023 року та зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 08 серпня 2023 року впродовж дня ОСОБА_7 , за місцем свого тимчасового проживання в квартирі АДРЕСА_2 разом з знайомим ОСОБА_11 розпивали спиртні напої, після чого приблизно о 22 00 годині цього дня ОСОБА_7 ліг спати на диван, а ОСОБА_11 запропонував спати на підлозі.

09 серпня 2023 року близько 03-00 години ОСОБА_11 почав наносив ОСОБА_7 ніжкою від табурету удари по обличчю, голові, тулубу, кінцівках, від чого ОСОБА_7 прокинувся та лежачи на дивані почав закриватись руками, в результаті таких дій ОСОБА_11 ніжка табурету зламалася, ОСОБА_11 в свою чергу продовжуючи свої дії сів на ОСОБА_7 зверху та став його душити.

ОСОБА_7 зміг вирватися, скинути ОСОБА_11 на підлогу, став звати на допомогу та побіг до вхідних дверей квартири, але не зміг швидко відкрити їх, так як останні були зачинені.

В цей момент ОСОБА_11 відкручував іншу ніжку від табурету, погрожуючи ОСОБА_7 розправою.

ОСОБА_7 вискочив на кухню, схопив кухонний ніж зі столу і демонструючи його просив ОСОБА_11 заспокоїтись і не бити його.

Однак останній не припинив своїх протиправних дій, а почав цією ніжкою від табурету наносити удари ОСОБА_7 по голові, обличчю, тулубу, кінцівкам.

ОСОБА_7 бажаючи захиститись від ударів ОСОБА_11 , який продовжував чинити насильство відносно нього, та ухиляючись від них, перебуваючи в обмеженому просторі квартири, сприймаючи дії ОСОБА_11 як загрозу своєму життю та здоров`ю, захищаючись від протиправних дій останнього, діючи в стані необхідної оборони, умисно перевищуючи її межі з метою припинити протиправне посягання на своє життя, лівою рукою закривав обличчя та голову від ударів ОСОБА_11 , а ножем, який тримав у правій руці почав наносити ОСОБА_11 хаотичні удари.

В результаті протиправних дій ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, шиї, тулубі та ногах, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, а також садна на обличчі, шиї та ногах, які утворилися від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання і відносяться згідно висновку судово-медичної експертизи №09/428-С/2023 від 11.08.2023 року до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 , захищаючись від протиправних дій ОСОБА_11 , перебуваючи за місцем свого мешкання, в обмеженому просторі, в нічний час та будучи наодинці з нападником, перебуваючи у стані необхідної оборони та умисно перевищуючи її межі, наніс ОСОБА_11 не менше п`яти ударів ножем, який тримав в правій руці, в область передньої частини грудної клітки та плеча та спричинив останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи №10-14/31-С/23/10-12/1887-С/23 від 20 09 2023 року три колото-різані рани передньої поверхні грудної клітки зліва на рівні 4-5 міжребір`їв, одна з яких проникаюча в плевральну порожнину, супроводжується ушкодженням підшкірно-жирового шару, пристінкової плеври, навколосерцевої сумки та серця; колото-різану рану на рівні 4-5 міжребір`їв по лівій середньо-ключичній лінії, не проникаючу в плевральну порожнину; колото-різану рану передньої поверхні верхньої третини правого плеча, що проникає в м`які тканини плеча.

ОСОБА_7 наносив удари до тих пір, допоки ОСОБА_11 не перестав бити його ніжкою від табурета і впав на підлогу, де 09 08 2023 року наступила його смерть.

Смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаних поранень передньої поверхні грудної клітки справа, проникаючих у праву плевральну порожнину, з ушкодженням серця та правої легені, що супроводжувались кровотечою і призвели до гострої крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ст. 118 КК України тобто умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій просив вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 12 2024 року скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 118 КК України, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України просить зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі у період з 09 08 2023 року.

В обґрунтування апеляційних доводів вказує, що про умисел ОСОБА_7 на вбивство може свідчити характер та локалізація тілесних ушкоджень оскільки вони наносилися у груди життєво важливі органи, внаслідок чого уражені легені та серце.

Крім того, вказує, що при вирішенні питання про перекваліфікацію дій обвинуваченого суд першої інстанції належним чином не врахував тієї обставини, що ОСОБА_7 застосував таке знаряддя злочину, як кухонний ніж, наніс ним потерпілому не менше 5 спрямованих ударів в область грудної клітини.

Зазначив, що хоча обвинувачений ОСОБА_7 в ході судового розгляду заперечував факт наміру на умисне вбивство, але характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених ним, локалізація та кількість ударів кухонним ножем в область грудної клітини, механізм їх спричинення, усе це в сукупності свідчить про те, що обвинувачений мав прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Вказує також, що з часу події, внаслідок якої настала смерть потерпілого і до повідомлення ОСОБА_7 про неї до поліції пройшло близько 12 годин, що свідчить про те, що останній протягом 12 годин готував, продумував версію, якої буде притримуватися під час слідства. При цьому його слова про перебування без свідомості протягом 12 годин не витримують критики.

Зазначив, що посилання ж ОСОБА_7 на те, що обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , захищаючись від неправомірних дій останнього, після спричинення йому потерпілим тілесних ушкоджень, тобто діяв в межах необхідної оборони або з її перевищенням, спростовуються допитом судово-медичного експерта, який показав, що тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_7 доступні для самоспричинення.

Також вважає, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який посягає на найвищу соціальну цінність в Україні життя та здоров`я людини, при цьому останній був раніше судимий за умисне вбивство.

В апеляційній скарзі прокурор, крім іншого, просив повторно допитати під час апеляційного розгляду судово-медичних експертів, участь яких обіцяв забезпечити самостійно, проте в судовому засіданні відмовився від вказаної вимоги, визнавши її недоцільною.

На вказану апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_7 подано заперечення, в яких останній наголошує на необґрунтованості тверджень сторони обвинувачення, вважає їх заснованими на припущеннях.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, просив про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі. Підтримав клопотання прокурора у кримінальному провадженні в частині повторного дослідження письмових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просили про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_9 просила про задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи, що мало місце саме умисне вбивство ОСОБА_7 ОСОБА_11 .

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, його захисника та потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, перш за все, вирішуючи питання щодо заявленого апелянтом клопотання про повторне дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені. Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 10 02 2021 року в справі №127/14811/17.

Таким чином, норми ч.3 ст.404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням. Сама по собі незгода прокурора з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів, апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК України.

З оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції були у повному обсязі досліджені докази, представлені сторонами, кожному з яких надана обґрунтована оцінка, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку, що прокурором не доведена необхідність у повторному їх досліджені, а також те, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, а тому у заявленому клопотанні слід відмовити.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Конституція України, а саме стаття 62 гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому і полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Колегія суддів констатує, що у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Вказане означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у людини не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винуватий.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, на переконання колегії суддів, при перекваліфікації дій обвинуваченого та постановленні обвинувального вироку саме за ст. 118 КК України, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 саме у вчиненні умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони поза розумним сумнівом.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 як умисного вбивства, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони випливають з власного тлумачення стороною обвинувачення норм закону про кримінальну відповідальність та фактичних обставин справи. При цьому оцінка і тлумачення таких обставин здійснюються вибірково, спотворюючи їх зміст та відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України визнав частково, при цьому не оспорював факт спричинення потерпілому ОСОБА_11 смерті в цей день, проте, зазначив, що діяв з умислом захиститись від нападу ОСОБА_11 , щоб зберегти собі життя. Також вказав, що з потерпілим ОСОБА_11 познайомився приблизно за тиждень до вказаних подій у кафе, розмову вели за працевлаштування. 09 08 2023 року їм обом треба було виходити на роботу, а тому 08 08 2023 року ОСОБА_11 за його запрошенням прийшов до нього в квартиру АДРЕСА_3 , яку він винаймав, щоб наступного ранку разом їхати на роботу. Тим більше ОСОБА_11 ніде було жити, а також він переховувався від поліції. 08 08 2023 року вони взяли горілки і протягом дня разом вживали її. Приблизно о 22 годині він вирішив лягати спати. Так як квартира була однокімнатна і спальне місце було одне - на дивані, то він ліг спати на дивані. ОСОБА_11 запропонував лягати спати на підлозі та надав йому постільні речі для цього - подушку, ковдру, білизну. Коли він заснув, то ОСОБА_11 ще не спав. Посеред ночі він прокинувся від ударів предметом, який потім виявився викрученою ніжкою від табурету, по обличчю. Від цього удару в нього були вибиті зуби, пішла кров, а ОСОБА_11 продовжував наносити удари ніжкою від табурету по голові, рукам, якими він став закриватися, по тулубу. Від ударів об нього ОСОБА_11 навіть зламав ніжку від табурету і насівши на нього зверху, почав душити. В цей час йому вдалося вирватися від ОСОБА_11 , скинути його на підлогу. Він звав на допомогу, хотів вибігти з квартири, побіг до виходу, але вхідні двері були зачинені, часу в нього не було, руки, ноги дуже побиті, кров заливала очі, а ОСОБА_11 вже відкручував іншу ніжку від табурета. Так як все це відбувалося швидко, несподівано для нього, то він заскочив на кухню та взяв з кухонного столу кухонний ніж та, стоячи в проході в кімнату, де навпроти нього стояв з дерев`яною ніжкою ОСОБА_11 продемонстрував йому ніж з метою, щоб той перестав його бити, просив заспокоїтиися. Однак ОСОБА_11 почав ще більше бити його по голові, розсік йому брови, а тому він лівою рукою закриваючи обличчя та голову від ударів почав наносити удари ОСОБА_11 ножем, який тримав в правій руці. Він почував, що його удари доходять до цілі, однак ОСОБА_11 не припиняв бити його, його сили втрачалися, він розумів, що втрачає свідомість і тому він продовжував наносити удари ножом ОСОБА_11 до тих пір, поки він не впав. В цей момент він також виснажився, втратив свідомість, а коли прокинувся вранці, то побачив ОСОБА_11 , який лежав в калюжі крові обличчям вниз на підлозі і був мертвий. Розгубився, не знав, що робити, так як був раніше судимий за вбивство, в подальшому зателефонував матері, а потім набрався сміливості і все ж таки зателефонував до поліції і повідомив, що вбив людину, місце вчинення злочину не чіпав, дочекався поліції, яка провела огляд місця події, та надав пояснення такі ж, як і наразі надає суду.

Колегією суддів встановлено, що, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення саме за ст. 118 КК України, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якого сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив всі без виключення представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку суду першої інстанції та наявності у діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на думку колегії суддів не знайшли свого підтвердження.

Так судом першої інстанції досліджені наступні докази:

- показання потерпілої ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої є ОСОБА_11 .

З її показань вбачається, що ОСОБА_11 був її колишнім чоловіком, з яким вона прожила в шлюбі близько чотирьох років. Протягом всього подружнього життя чоловік зловживав спиртними напоями, після їх вживання ставав дуже агресивним, жорстоко бив її. В 2017 році вони розлучилися, в подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_11 був засуджений на тривалий термін близько 5-7 років за те, що наніс тяжкі тілесні ушкодження іншому чоловіку. Працівники поліції повідомили їй про смерть колишнього чоловіка, однак вона не має будь-яких претензій до обвинуваченого;

- протокол огляду місця події квартири АДРЕСА_2 від 09 08 2023 року, розпочатого о 15-00 годині, та відтвореним в судовому засіданні відеозапису огляду місця події, на яких зафіксовані сліди бурого кольору, схожі на кров, на подушці та постільній білизні , які розташовані на дивані. В кімнаті виявлені та вилучені викручена ніжка від табурету та два фрагмента іншої ніжки від табурета із слідами бурого кольору. На стінах, дверях сліди бурого кольору, схожі на кров. Вилучений кухонний ніж із слідами бурого кольору, схожими на кров з підлоги біля трупу. Крім того, з відеозапису огляду місця події видно, що ОСОБА_7 має численні видимі тілесні ушкодження на обличчі, голові, тілі, кінцівках, на його одязі сліди бурого кольору, схожі на кров ( т.1а.с.64-87, т.2 а.с.57);

- протокол огляду трупа від 09 08 2023 року ( т.1а.с.88-96);

- протокол затримання ОСОБА_7 від 09 08 2023 року в порядку ст.208 КПК України, в ході якого у останнього була вилучена одежа, в яку він був одягнутий - футболка сірого кольору в чорний квадратик та шорти «Адідас» ( т.1 ас.с.102-104);

- вилучені в ході огляду місця події - змиви речовини бурого кольору, ніжка від табурета коричневого кольору, вилучена з-під голови трупу, зламана ніжка від табурету з двох фрагментів, кухонний ніж з чорною рукояткою, два відрізка липкої плівки із слідами пальців рук та при затриманні ОСОБА_7 футболка сірого кольору в чорний квадратик та шорти «Адідас», які були оглянуті відповідно до протоколу від 10 08 2023 року і визнані речовими доказами по справі постановою слідчого від 10 08 2023 року ( т.1а.с.165);

- протокол проведення слідчого експерименту від 08 08 023 року, відповідно до якого ОСОБА_7 в присутності свого захисника та за участі судово-медичного експерта ХОБСМЕ-2 ОСОБА_13 на місці розказав та показав обставини спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 так, як наразі розказав суду (т.1а.с.155-158);

- протокол огляду предмету від 13 09 2023 року диску з аудіозаписом дзвінка ОСОБА_7 оператору «102» 09 08 2023 року о 14 - 54 години та відтвореним в судовому засіданні аудіозапису повідомлення ОСОБА_7 , з якого встановлено, що 09 08 2023 року о 14-54 годині ОСОБА_7 зателефонував на лінію «102» та повідомив, що вночі вбив знайомого ОСОБА_14 , 1981 рокі народження, ножем з метою самозахисту, так як той вдарив його стільцем, ніжкою від стільця. Обстановка на місці події не порушена, чекає поліцію. (т.1а.с.63,159-160);

- висновки судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_11 №10-12/1887-С/23 від 20 09 2023 року та №10-14/31-С/23/ 10-12/1887-С/23 від 20 09 2023 року, відповідно до яких при експертизі трупа були встановлені наступні ушкодження:

- три колото-різані рани передньої поверхні грудної клітки зліва на рівні 4-5 міжребір`їв, одна з яких проникаюча в плевральну порожнину, супроводжується ушкодженням підшкірно-жирового шару, пристінкової плеври, навколосерцевої сумки та серця, дві інші розташовані по передній поверхні грудної клітки з ушкодженням середньої долі правої легені;

- колото-різану рану на рівні 4-5 міжребір`їв по лівій середньо-ключичній лінії, не проникаючу в плевральну порожнину;

- колото-різану рану передньої поверхні верхньої третини правого плеча, що проникає в м`які тканини плеча.

Ці ушкодження виникли від дії колючо-ріжучого предмету, носять прижиттєвий характер і могли утворитися від дії ножа, який був представлений на експертизу в якості речового доказу.

Довжина непроникаючих ранових каналів становить від 0.5 до 1.5 см.

Смерть настала від колото-різаних поранень передньої поверхні грудної клітки справа, проникаючих у праву плевральну порожнину, з ушкодженням серця та правої легені, що супроводжувались кровотечою і призвели до гострої крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

Смерть настала в період часу приблизно за 4-6 годин до моменту огляду трупа на місці події.

Крім того, були виявлені колото-різані поранення правого плеча, різані рани правого передпліччя та лівої кісті.

При судово-токсикологічній експертизі крові на алкоголь від трупа був виявлений етиловий спирт в кількості в крові -2 %, сечі-3.13%, що стосовно живої людини відповідає концентрації при алкогольному сп`янінні середнього ступеню тяжкості.

Після отримання проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини з ушкодженням серця та легені потерпілий міг залишатися живою термін часу, рахований хвилинами, десятками хвилин і після отримання цих ушкоджень не міг здійснювати цілеспрямовані (самостійні) дії- бігти та інше, а лише міг здійснювати обмежені дії.

Враховуючи характер, локалізацію та тяжкість ушкоджень, виявлених при експертизі трупа, не було виявлено будь-яких ушкоджень н тілі трупа, які могли б свідчити про перетаскування чи переміщення трупу, тобто слідів волочіння. Судово-медичних даних про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень в іншому місці немає.

При проведенні слідчого експерименту в ході якого нападавший ОСОБА_7 показав, в якому положенні знаходився потерпілий ОСОБА_11 в момент отримання ним тілесних ушкоджень, в якому положенні знаходився він нападавший, а також чому взаємному розташуванні вони знаходились один до одного, тобто механізм утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не протирічить судово-медичним даним по механізму виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 ( т.1 а.с.143-154);

- покази допитаного в ході судового розгляду судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_13 підтвердив свої висновки, викладені вище. Роз`яснив, що на трупі ОСОБА_11 не було виявлено колотих чи різаних ран, а були виявлені тільки колото-різані рани, в яких є раневий канал. Час спричинення тілесних ушкоджень і час настання смерті від них різниться, наступ смерті виникає поступово. Зазначена в експертизі наступлення смерті потерпілого за 4-6 годин до огляду на місці події, який відбувся 09 08 2023 року о 15 годині, це приблизний час. Всі поранення носять прижиттєвий характер, однак саме від проникаючих поранень наступила смерть потерпілого і від цих ушкоджень до наступу смерті пройшов невеликий проміжок часу. Показання обвинуваченого, які він дав під час слідчого експерименту не протирічать судово-медичним даним про механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. Локалізація ушкоджень, їх кількість, механізм свідчить про те, що удари наносились не цілеспрямовано, а хаотично, як це відбувається в бійці;

- висновок судово-медичної криміналістичної експертизи №17-13/217-МКС/1887-С/23 від 29 08 2023 року підтверджується той факт, що на клапті шкіри з трупа ОСОБА_15 встановлена одна рана з властивостями колото-різаної, що утворена одноразовою дією одностороннє гострого, плоского, типу клинка ножа, колюче-ріжучого предмета з лезом середньої гостроти, обухом П-подібного поперечного перетину( т.1 а.с.138-139)

- висновок судово-імунологічних експертиз №14/897-С/2023 від 24 08 2023 року щодо шортів , вилучених у ОСОБА_7 , №14/896-С/23 від 30 08 2023 року щодо теніски вилученої у ОСОБА_7 ,№15-12/611-С/2023 від 29 08 2023 року щодо ніжки та двох уламків ніжки від табурету, вилучених при огляді місця події, № 1-12/612-С/2023 від 28 08 2023 року щодо ножа, вилученого з місця події, №15-12/610-С/2023 від 24 08 2023 року щодо змивів з рук ОСОБА_7 , №14/886-С/2023 від 11 08 2023 року щодо зразків крові ОСОБА_7 , №14/885-С/23 від 18 08 2023 року щодо зразків крові від трупа ОСОБА_11 , відповідно до яких на вказаних предметах були виявлені сліди крові людини, якою може бути як ОСОБА_7 так і ОСОБА_11 ( т.1 а.с.109-137,140-142);

- висновок судово-медичної експертизи №09/428-С/2023 від 17 08 2023 року, з якої вбачається, що на момент огляду ОСОБА_7 11 08 2023 року о 09-10 години у нього встановлено в правій та лівій навкоолочних ділянках, на лівій щоці, в ділянках перенісся, вздовж верхнього краю лівої вушної раковини, на передньо-боковій поверхні шиї праворуч та ліворуч, на рівні верхнього краю щитоподібного хряща, на слизовій верхньої та нижньої губи по центру, на передній поверхні правого та лівого стегна в середній третині, в лівій повздошній ділянці, в лівій підмишечній ділянці є синці невизначеної форми, багряного кольору, розмірами від 1.5 на 1 см до 6 на 2 см. В правій надбрівній ділянці, в лобній ділянці на всьому протязі, біля наружного края лівого оката в лівій підочній ділянці, в тісній ділянці праворуч, вздовж внутрішнього краю правої вушної раковини та за нею в середній частині, на передньо-боковій поверхні шиї праворуч біля її основи, біля кута нижньої щелепи праворуч, на передній поверхні правої та лівої гомілки в середній та верхній третинах є садна невизначеної форми, виконані підсихаючими западаючими коричневими скоринками;

На підставі даних судово-медичної експертизи експерт прийшов до висновку , що у ОСОБА_7 мають місце синці на обличчі, шиї, тулубі та ногах, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, а садна на обличчі, шиї та ногах від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані в строк за 1-2 дні до проведення експертизи. По ступеню тяжкості ці пошкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З цього висновку також вбачається, що ОСОБА_7 пояснив, що вказані тілесні ушкодження йому спричинив ніжкою від табурета ОСОБА_11 09 08 2023 року близько 03 год 00 хв Він звертався за медичною допомогою в ХМКЛШНМД, наразі скаржився на болі в місцях пошкоджень, головний біль;

- пояснення допитаного в ході судового розгляду судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_16 , який підтвердив висновки, зроблені при проведенні указаної судово-медичної експертизи ОСОБА_7 . Роз`яснив, що відсутність зубів у обвинуваченого, на які він посилається, не була відображена у висновку експертизи, оскільки для відповіді на питання, чи була така відсутність зубів травматичною і в який період необхідні знання вузького спеціаліста. Даних за травматичну відсутність зубів в його розпорядженні не було. Також пояснив, що локалізація ушкоджень у ОСОБА_7 доступна для самоспричинення.

Отже, визнаючи неправильною кваліфікацію органом досудового розслідування дій обвинуваченого за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності у ОСОБА_7 умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті потерпілому, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, за змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано було зазначено, що, на відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене у ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

За змістом положень ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.

Під час з`ясування наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції достеменно встановив, що 09 08 2023 року ОСОБА_11 несподівано почав наносити ОСОБА_7 ніжкою від табурету удари по обличчю, голові, тулубу, кінцівках, від чого ОСОБА_7 прокинувся та почав закриватись руками, у результаті чого ніжка табурету зламалася. Проте, ОСОБА_17 взявши іншу ніжку від табурету, погрожував ОСОБА_7 розправою.

У результаті протиправних дій ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді синців на обличчі, шиї, тулубі, а також садна на обличчі, шиї та ногах, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вискочивши на кухню, ОСОБА_7 схопив кухонний ніж зі столу і демонструючи його просив ОСОБА_11 заспокоїтись і не бити його.

Проте, ОСОБА_11 , не припинив своїх протиправних дій і продовжив ніжкою від табурету наносити удари ОСОБА_7 .

Тож, ОСОБА_7 , який зазнав суспільно небезпечного посягання на його охоронювані законом права та інтереси, оскільки його здоров`ю було заподіяно шкоду протиправними діями ОСОБА_11 , обороняючись від нападу останнього, діючи з мотивів захисту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, перебуваючи в обмеженому просторі квартири, наявним у нього в правій руці ножем, наніс декілька хаотичних ударів ОСОБА_11 .

В результаті умисних дій ОСОБА_7 , які останній здійснив захищаючись від протиправних посягань, ОСОБА_11 спричинено не менше п`яти ударів ножем, в область передньої частини грудної клітки та плеча та спричинено останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи №10-14/31-С/23/10-12/1887-С/23 від 20 09 2023 року три колото-різані рани передньої поверхні грудної клітки зліва на рівні 4-5 міжребір`їв, одна з яких проникаюча в плевральну порожнину, супроводжується ушкодженням підшкірно-жирового шару, пристінкової плеври, навколосерцевої сумки та серця; колото-різану рану на рівні 4-5 міжребір`їв по лівій середньо-ключичній лінії, не проникаючу в плевральну порожнину; колото-різану рану передньої поверхні верхньої третини правого плеча, що проникає в м`які тканини плеча.

Смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаних поранень передньої поверхні грудної клітки справа, проникаючих у праву плевральну порожнину, з ушкодженням серця та правої легені, що супроводжувались кровотечою і призвели до гострої крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

За вказаних обставин, ОСОБА_7 , який зазнав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 на його охоронювані законом права та інтереси, в результаті якого його здоров`ю було заподіяно шкоду, знаходився у стані необхідної оборони, що і стало мотивом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

При цьому, обраний ОСОБА_7 у короткий проміжок часу спосіб захисту і заподіяння шкоди у виді позбавлення життя ОСОБА_11 , за даних конкретних обставин, не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а отже, на переконання колегії суддів ОСОБА_7 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.

З встановлених фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 хоча і здійснив нанесення потерпілому ОСОБА_11 проникаючі поранення ножем у життєво важливі органи, проте серед нанесених поранень мають місце і колото-різана рана правого плеча, різані рани правого передпліччя та лівої кісті.

Локалізація та механізм вказаних поранень, згідно пояснень судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_13 , носять характер хаотичності та не є цілеспрямованими.

Колегія суддів з об`єктивністю констатує, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 про хід та розвиток подій в квартирі, а також заподіяння смерті ОСОБА_11 при перевищенні меж необхідної оборони, з урахуванням наявності у останнього різного роду ножових поранень свідчать про те, що ОСОБА_7 при бажанні, за допомогою ножа мав змогу одразу ж нанести один або декілька цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи, тим самим довести, як вказує прокурор свій прямий умисел до кінця.

Тобто, на переконання колегії суддів, враховуючи показання судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_13 та висновки судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_11 №10-12/18870С/23 від 20 09 2023 року та №10-14/31-С/23 10-12/1887-С/23 від 20 09 2023 року від 20 09 2023 року, доводи прокурора про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство з урахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень, не знайшли свого підтвердження.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що посилання ОСОБА_7 на те, що він наніс тілесні ушкодження потерпілому захищаючись, спростовуються висновком судово-медичного експерта, який зазначив, що тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_7 доступні для самоспричинення.

Проте, на переконання колегії суддів вказані висновки експерта є імовірними та не свідчать однозначно про отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень шляхом самоспричинення.

Навпаки ж, колегія суддів прийшла до висновку, що обстановка, яка склалася під час вчинення ОСОБА_7 протиправних дій потребувала від останнього здійснення якихось дій для припинення конфлікту та захисту.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції було допитано потерпілу ОСОБА_9 , яка зазначила, що ОСОБА_11 був її колишнім чоловіком, з яким вона прожила в шлюбі близько чотирьох років. Протягом всього подружнього життя чоловік зловживав спиртними напоями, після їх вживання ставав дуже агресивним, жорстоко бив її. В 2017 році вони розлучилися, в подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_11 був засуджений на тривалий термін близько 5-7 років за те, що наніс тяжкі тілесні ушкодження іншому чоловіку.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтвердила надані раніше показання щодо агресії її колишнього чоловіка.

Викладені вище докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 зазнав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 , яке враховуючи фізичну перевагу та агресивний склад характеру останнього, створило реальну загрозу здоров`ю обвинуваченого.

Доводи прокурора про те, що оскільки з часу події до повідомлення ОСОБА_7 про неї до поліції пройшло близько 12 годин, то вказане свідчить про те, що останній протягом 12 годин готувався до версії, яку буде підтримувати у суді, спростовуються показаннями самого ОСОБА_7 , який в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора вказує, що дійсно, після вчиненого він втратив свідомість чи можливо навіть заснув, а вже прийшовши до тями, одразу зателефонував у поліцію.

Вказану версію обвинуваченого, прокурором спростовано не було, а враховуючи численні тілесні ушкодження, які отримав ОСОБА_7 , твердження про втрату ним свідомості є цілком імовірною реакцією організму.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження після нанесення потерпілому ножових поранень та зрозумівши, що настала смерть потерпілого, обвинувачений ОСОБА_18 місце вчинення кримінального правопорушення не покинув, а зателефонувавши до поліції, повідомив про вчинене та не чіпаючи місце вчинення кримінального правопорушення дочекався поліції та надав пояснення щодо обставин, які склалися.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла однозначного висновку про те, що діям обвинуваченого ОСОБА_18 дана правильна юридична оцінка та вони обґрунтовано кваліфіковані судом першої інстанції за ст. 118 КК України.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку прокурора є підставами для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 12 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст. 118 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4