справа № 197/1444/23
провадження № 1-в/197/63/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання - Гетьманенко О.І.,

прокурора Безсмольного М.С.,

представника органу пробації Колеснікової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання в.о. начальника Криворізького районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області Колеснікова Наталії Іванівни відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області №197/1444/23 від 14 лютого 2024 року притягнутого до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України із застосуванням покарання у виді штрафу у розмірі 34000 гривень, та ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 24 липня 2024 року із виправленням описки відповідно до ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 197/1444/23 від 02 жовтня 2024 року замінено на покарання у виді 200 годин громадських робіт,

про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року із звільненням від покарання або пом`якшенням у випадках передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України,

встановив:

у Широківський районний суд Дніпропетровської області надійшло клопотання в.о. начальника Криворізького районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області Колеснікова Н.І. відносно ОСОБА_1 про приведення вироку Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 14.02.2024, яким останнього притягнутого до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України із застосуванням покарання у виді штрафу у розмірі 34000 грн, та ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 24.07.2024 із виправленням описки відповідно до ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 197/1444/23 від 02.10.2024 замінено на покарання у виді 200 годин громадських робіту у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024 із звільненням від покарання або пом`якшенням у випадках передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Представниця органу пробації у судовому засіданні підтримала подання.

Прокурор вважав подання обґрунтованим та не заперечував проти його задоволення.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та, з урахуванням думки учасників справи, щодо можливості розгляд справи за його відсутності, суд на місці постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності засудженого.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані матеріали та матеріали особової справи засудженого, суд зазначає про таке.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Так, 09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 за № 3886-IX.

Згідно вказаного Закону №3886-ІХ, ст. 51 КУпАП була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18.07.2024 за № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

З викладеного вбачається, що два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до вироку № 197/1444/23 Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2024, ОСОБА_1 засуджений за ч. 1 ст. 190 КК України за кримінально-карне діяння, вчинене 11.09.2023, у виді незаконного заволодіння мобільним телефоном, вартість якого становить 1580,33 грн, із застосуванням покарання у виді штрафу у розмірі 34000 гривень.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 24.07.2024, із виправленням описки відповідно до ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 197/1444/23 від 02.10.2024, замінено покарання, встановлене вироком Широківським районним судом Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 14.02.2024, на покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 2684 грн.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2023 рік становить 2684 грн.

Отже, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених станом на 1 січня звітного року, у якому було скоєно злочин, вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

Враховуючи вищезазначене, внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 за № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Частина 2 статті 74 КК України встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що, якщо особа відбуває призначене їй покарання - вона звільняється від його невідбутої частини.

При цьому суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 14.02.2024 та ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 24.07.2024 із виправленням описки відповідно до ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 197/1444/23 від 02.10.02024.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23), щодо набуття чинності змін до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, впливає на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону №3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Згідно ч. 3 ст. 534 КПК України, виправдувальний вирок або судове рішення, що звільняє обвинуваченого з-під варти, виконуються в цій частині негайно після його проголошення в залі судового засідання.

Також суд звертає увагу, що згідно ч. 6 ст. 539 КПК України, за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання.

Оскільки звільнення від відбування покарання в зв`язку з усуненням караності діяння, за яке особа засуджена вироком суду, ч. 6 ст. 539 КПК України не передбачено як підстава для зупинення виконання ухвали суду, суд вважає, що ухвала підлягає негайному виконанню.

У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 на теперішній час відбуває покарання за вчинення діяння, кримінальна караність якого усунута, останній підлягає негайному звільненню від такого покарання.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. 74 КК України, ст. ст. 376, 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

подання в.о. начальника Криворізького районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області Колеснікова Наталії Іванівни відносно ОСОБА_1 про звільнення від покарання або пом`якшення у випадках передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від призначеного покарання за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 14 лютого 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 притягнутого до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.190 КК України із застосуванням покарання у виді штрафу у розмірі 34000 гривень, та ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області № 197/1444/23 від 24 липня 2024 року із виправленням описки відповідно до ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 197/1444/23 від 02 жовтня 2024 року замінено на покарання у виді 200 годин громадських робіт, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Широківський районний суд Дніпропетровської області.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали суду.

Суддя М.В. Панчук