Провадження №1-кп/523/938/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в присутності обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт №0000200 від 07.04.2024р. та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146 КК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_5 подане клопотання щодо зміни його підзахисному ОСОБА_13 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, яке обґрунтоване тим, що ризики визначені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, втратили свою актуальність; обвинувачений має на утриманні цивільну дружину, дітей та онуків; на момент затримання проживав разом із родиною і на даний час дружина орендує квартиру, в якій він має можливість проживати, тим самим ОСОБА_13 має стійкі соціальні зв`язки. Також, захисник посилається на те, що стан здоров`я обвинуваченого вимагає постійного нагляду лікаря- кардіолога; окрім того, потерпілою на адресу суду надано заяву, відповідно до якої, остання будь-яких претензій до обвинуваченого не має; відповідно зі ст.89 КК України ОСОБА_13 є особою не маючої судимості; обвинувачений не має наміру впливати на свідків та потерпілих; примирився із потерпілою ОСОБА_14 ; не має можливості виїхати в іншу країну, здав на зберігання закордонний паспорт; ОСОБА_13 до тримання під вартою працював і на даний час його також можуть взяти на роботу;

обвинувачений ОСОБА_15 підтримав позицію свого захисника;

прокурор ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 заперечували проти задоволення вказаного клопотання;

інші учасники судового процесу підтримали клопотання адвоката ОСОБА_5 ,

окрім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_6 також заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу відносно її підзахисного з тримання під вартою на домашній арешт, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_16 має постійне місце проживання в м. Одесі, раніше не судимий, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах; має позитивні риси характеру, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки (мешкає з родиною, мати та батько нещодавно перенесли операцію та потребують постійного догляду, також має на утриманні бабусю похилого віку та є єдиною працевлаштованою особою, яка утримує родину), позитивно характеризується за місцем праці та навчання, має освіту;

обвинувачений ОСОБА_12 підтримав позицію свого захисника;

прокурор ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 заперечували проти задоволення цього клопотання адвоката ОСОБА_6 , оскільки ризики, враховані при обранні ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли та не втратили своєї актуальності, більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання ОСОБА_16 покладених на нього процесуальних обов`язків;

інші учасники судового процесу підтримали клопотання адвоката ОСОБА_6 .

Суд з`ясувавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотань відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ,, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 зазначеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.ст.2,9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Крім того, строки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.

В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.

Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.

Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що п.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Зважаючи на стадію судового провадження та враховуючи, що судом ще не досліджені всі матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_13 та ОСОБА_16 кримінальних правопорушень.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146 КК України, які відносяться, в тому числі, до категорії особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_13 , суд враховує, що останній перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні цивільну дружину, дітей та онуків, за станом здоров`я потребує постійного нагляду лікаря, потерпіла будь-яких претензій до обвинуваченого не має, відповідно до ст.89 КК України ОСОБА_13 є особою не маючої судимості, має стійкі соціальні зв`язки, обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі особливо тяжкого; щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_16 , суд враховує, що останній має постійне місце проживання в м. Одесі, є особою раніше не судимою, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем праці та навчання.

Крім того, судом враховується думка потерпілої ОСОБА_17 , яка в попередніх судових засіданнях пояснила, що не заперечує щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відносно ОСОБА_13 , та окрім того, додала, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинувачених не має.

Виходячи з наведених принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, судом при вирішенні питання щодо зміни ОСОБА_13 запобіжного заходу, приймається до уваги тяжкість інкримінованих йому правопорушень, тривалість строку перебування останнього під вартою з червня 2024 року, наявність у нього місця проживання на території України, недоведеність стороною обвинувачення існування відповідних ризиків і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, та окрім того, при вирішенні судом питання щодо зміни ОСОБА_16 запобіжного заходу, приймається до уваги тяжкість інкримінованих йому правопорушень, тривалість строку перебування останнього під вартою, наявність у нього місця проживання на території України, при цьому, стороною обвинувачення доведено існування відповідних ризиків і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Наряду з наведеним, судом приймається до уваги, що судовий розгляд ще не розпочатий, але незважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень у конкретному випадку і у контексті ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_13 покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим уявляється застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Щодо ОСОБА_16 , суд приходить до висновку про те, що для забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_16 покладених на нього процесуальних обов`язків достатнім й обґрунтованим стане обраний щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із відповідним залишенням без задоволення клопотання захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.26, 177-178, 183, 314-315, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово - задовольнити.

Змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці - до 10.04.2025р., включно, із забороною йому цілодобово залишати місце свого фактичного проживання - АДРЕСА_1 , звільнивши останнього з-під варти в залі суду.

Покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) без дозволу прокурора або суду не відлучатися за межі Одеської області;

4) утримуватись від спілкування з іншими учасниками у даному кримінальному провадженні;

5) носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також надати іншим учасникам судового процесу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1