Справа № 953/3263/24
Провадження № 1-кс/953/1596/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання заступника начальника відділу за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000506 від 11.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України

в с т а н о в и в:

25 лютого 2025 року заступник начальника відділу за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просить: накласти арешт з метою збереження речових доказів у вищезазначеному кримінальному провадженніна тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 майно належне ОСОБА_4 : мобільний телефон Iphone 15 Pro Max, синього кольору в чохлі чорного кольору, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , із сім карткою мобільного оператору зв`язку НОМЕР_3 ; мобільний телефон Iphone 14 Plus, темно синього кольору в чохлі чорного кольору, imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 ; мобільний телефон Iphone 11, фіолетового кольору; ноутбук Mac Book Pro s/n GTQ79X56X0, разом із зарядним пристроєм шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Місцем зберігання арештованого майна прокурор просить визначити слідчий відділ Управління СБ України в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив таке.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000506 від 11.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В ході досудового розслідування отримано інформацію щодо невстановленої групи осіб, яка може бути причетна до вчинення кримінальних правопорушень, які спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Так, отримано інформацію, що невстановлена група осіб на території м. Харкова організувала та скоординувала діяльність з створення та адміністрування чат-ботів у соціальних мережах та месенджерах, метою яких є вербування агентів з числа громадян України для проведення підривної діяльності проти України.

Усвідомлюючи, що на території України введено воєнний стан на підставі відповідного указу Президента України невстановлена група осіб, надаючи представникам «рф» можливості адміністрування чат-ботів, метою яких є вербування агентів з числа громадян України, надає технічні можливості для проведення підривної діяльності проти України представникам держави агресора.

За результатами проведеного 06.02.2025 в рамках даного кримінального провадження обшуку, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2025 року, було виявлено та вилучене вищезазначене майно.

Прокурор зазначає, що в ході проведення вищезазначеного обшуку було встановлено, що вищезазначені предмети, речі та документи є носіями інформації та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

06.02.2025 постановою слідчого вказані предмети, речі та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Прокурор стверджує, що предмети, вилучені за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , - являють собою матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто вони відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність вказаних осіб до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, встановлено, що речі та предмети, вилучені за місцем зберігання обладнання для функціонування роботи мобільних проксі-серверів належать групі осіб, оскільки вилучення вказаних речей здійснено безпосередньо за місцями, де зберігалося обладнання для функціонування роботи мобільних проксі-серверів.

Зважаючи на викладене, прокурор зазначає, що на час досудового розслідування та судового провадження на вказані речі та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів, які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В контексті дотримання процесуального строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України прокурор зазначає, що за результатами розгляду клопотання про арешт майна від 07.02.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова постановлено ухвалу (справа №953/3263/24, н/п 1-кс/953/1154/25) про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, встановивши для цього строк у 72 години з моменту отримання ухвали прокурором. 24.02.2025 прокурором зазначену ухвалу отримано, в подальшому 25.02.2025 подано за допомогою засобів поштового зв`язку дане клопотання про арешт майна.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді заяву про розгляд клопотання за його відсутності. В заяві зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

ОСОБА_4 , який зазначений прокурором як власник вищевказаного майна, про дату, час та місце судового засідання був належним чином у встановленому законом порядку повідомлений, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, висновує про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Пунктом 2 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є, зокрема, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку , передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98КПК, а саме є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій; гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо,щодо яких є достатні підстави вважати,що вони: 1) підшукані,виготовлені,пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або)зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення,у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчий суддя висновує, що в клопотанні про арешт майна прокурором не наведено будь-яких обставин та доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для арешту вилученого під час проведення обшуку вищезазначеного майна, зокрема слідчий суддя не вбачає жодних достатніх підстав вважати, що вилучені під час обшуку речі, відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст.167 та ст.98 КПК України. Прокурором ані в клопотанні, ані під час розгляду клопотання слідчим суддею не було доведено можливість використання зазначених речей як доказів у кримінальному провадженні, не наведено жодних обставин та не надано відповідних доказів, які б могли свідчити про наявність розумної підозри вважати, що вилучені речі були здобуті злочинним шляхом, використані як засоби чи знаряддя кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, були предметом кримінального правопорушення, використовувались для його вчинення, були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або якимось іншим чином мають значення у даному кримінальному правопорушенні.

У своєму клопотанні прокурор просить накласти арешт зокрема на мобільні телефони та ноутбук.

Згідно з ч.2 ст.168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Прокурором не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вилучені мобільні телефони та ноутбук, насамперед не доведено неможливості зняття з них інформації без їх вилучення та арешту.

При цьому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 07 лютого 2025 року клопотання про арешт вищезазначеного майна у даному кримінальному провадженні було повернуто прокурору з встановленням строку для усунення недоліків з тих підстав, що в порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України до клопотання не були додані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном.

При повторному зверненні з клопотанням про арешт майна, прокурором не усунені зазначені вище недоліки, не додано жодних документів та не наведено жодних фактів, які б свідчили про належність вилученого майна зазначеній в клопотанні особі, у слідчого судді відсутні будь-які підстави вважати, що зазначена в клопотанні особа дійсно є власником або володільцем майна.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

На підставі вищевикладеного слідчий суддя висновує про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, а тому відповідно до вимог ч.3 ст.173 КПК України вилучене під час обшуків майно підлягає негайному поверненню власнику майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника відділу за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000506 від 11.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Вилучене під час проведення обшуку 06.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 майно повернути власнику.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1