Провадження № 1-кп/761/1327/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

провівши підготовче судове засідання у режимі відеоконференції в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 12 січня 2018 року, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецька, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 256, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва 20 жовтня 2021 року надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 12 січня 2018 року, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 256, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Також оголосив письмове клопотання про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 , враховуючи що місцезнаходження останнього стороні обвинувачення не відоме, останній, будучи обізнаним про наявність стосовно нього кримінального провадження, до слідчого та прокурора не з`являвся, жодних клопотань не направляв, переховується від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а відтак, вмотивованою постановою прокурора був оголошений у розшук.

Також прокурор зазначив, що наразі обвинувачений ОСОБА_2 обіймає посаду прокурора в незаконно створеному органі прокуратури ДНР. На відомий мобільний номер обвинуваченого прокурором було скеровано повістку про виклик у судове засідання, призначене на 17 червня 2024 року на 16 год. 00 хв. При цьому, обвинувачений ОСОБА_2 у месенджері «Телеграм» надав прокурору ОСОБА_4 відповідь, чим підтверджується обізнаність останнього про здійснення судового провадження стосовно нього Шевченківським районним судом м. Києва.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження, обґрунтовуючи обізнаністю органу досудового розслідування про місцеперебування ОСОБА_2 та його діяльність. При цьому, зазначив, що першочергово підлягає вирішенню питання про повернення обвинувального акту прокурора у зв`язку з невідповідністю процесуального документа вимогам кримінального процесуального закону, про що заявив відповідне письмове клопотання.

Так, захисник у своєму клопотанні звертає увагу, що досудове розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_2 упродовж майже як два роки здійснювалося за відсутності дозволу слідчого судді на проведення спеціального досудового розслідування. При цьому, активно проводилися слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказової бази, приймалися процесуальні рішення, про які підзахисному ОСОБА_2 не було відомо. Так само без повідомлення сторони захисту приймалися рішення слідчими та прокурорами про виділення, зупинення, відновлення досудового розслідування.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів надсилання на зазначену в обвинувальному акті адресу проживання ОСОБА_2 повісток та викликів, а також інших важливих процесуальних документів. Так само відсутні будь-які докази, які б підтверджували отримання ОСОБА_2 відомостей про кримінальне провадження стосовно нього. При цьому, з матеріалів не вбачається, що органом досудового розслідування вживалися дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження останнього та безпосередньо судом були винесені ухвали про здійснення приводу ОСОБА_2 , а відтак, що вичерпані всі засоби для повідомлення обвинуваченого про розгляд кримінального провадження стосовно нього Шевченківським районним судом м. Києва. Більше того, згідно з даними Національної поліції України ОСОБА_2 у розшуку не перебуває. Також обвинувальний акт не містить відомостей щодо потерпілих, яким ймовірно злочинними діями ОСОБА_2 була завдана шкода, не вказано, які саме дії були проведені з метою визнання дійсного розміру шкоди, крім того, в обвинувальному акті не зафіксовані дані про заявника.

Також захисник вказує, що обвинувальний акт не містить зазначення всіх складових кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_2 , відсутнє чітке формулювання обвинувачення, що унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду. При цьому, обвинувальний акт відображає подвійну кваліфікацію за одні й ті самі діяння, тобто як за ч. 1 ст. 256 КК України (заздалегідь не обіцяне сприяння) так і за ч. 5 ст. 27 КК України (умисна спільна участь). Наведене порушує принцип заборони двічі притягати особу до відповідальності за вчинення одного і того самого діяння. Крім того, викладення фактичних обставин та безпосередньо формулювання обвинувачення не є тотожними поняттями та повинні зазначатися в акті окремо.

Більше того, сам захисник жодного разу не мав конфіденційного спілкування із ОСОБА_2 , не узгодив позицію та лінію захисту, що є істотним порушенням права обвинуваченого на захист та вимог КПК України в цілому.

Обвинувачений ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду, у судове засідання не прибув. Жодних клопотань, у тому числі й про відкладення, на адресу суду не направляв.

Вислухавши думку учасників провадження, ретельно дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, також надані прокурором у судовому засіданні документи, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року, дане кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 32, 33, 615 КПК України підсудне Шевченківському районному суду м. Києва.

Обвинувальний акт складено у відповідності до положень КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України судом під час підготовчого судового засідання не встановлено, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 256, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000066 від 12.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 256, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

При цьому, відповідно до положень ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 24-1 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочинів, окрім інших, передбачених статтями 110, 111, 437 КК України.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що обвинувачений проживає у м. Донецьку, та здійснював свою злочинну діяльність, яка інкримінується останньому, в м. Донецьку, при цьому, відповідно до актуального, станом на день проведення підготовчого судового засідання, Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 (із змінами), вся територія м. Донецька є тимчасово окупованою з 07.04.2014 року.

У справі SEJDOVIC v. Italy (№ 56581/00) ЄСПЛ вирішив, що у випадках, коли обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення особа не була особисто повідомлена, то лише з її статусу втікача (latitante), обґрунтованого презумпцією з недостатньою фактологічною основою, не можна зробити висновок про те, що така особа відмовилася від свого права з`явитися до суду або захищати себе (див. Colozza, цит. в цій справі, § 28). ЄСПЛ також мав нагоду зазначити, що перш ніж стверджувати про те, що обвинувачений імпліцитно, своєю поведінкою, відмовився від важливого права, передбаченого статтею 6 Конвенції, необхідно продемонструвати, що він міг би розумно передбачити наслідки своєї поведінки (див. Jones, цит. в цій справі) (пункт 87 рішення).

В контексті надання оцінки вказаному питанню, судом враховуються і правові позиції, наведені у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема у рішенні ЄСПЛ у справі SOMOGYI v. Italy (N 67972/01), Високий Суд зазначив, що з урахуванням важливого місця права на справедливий суд у демократичному суспільстві (див., серед інших справ, Delcourt v. Belgium, рішення від 17 січня 1970 року, Series A no. 11, pp. 14 - 15, § 25 in fine) стаття 6 Конвенції покладає на кожен національний суд обов`язок перевіряти, чи мав обвинувачений можливість бути поінформованим/ознайомленим із провадженням щодо нього, коли, як і в цій справі це оскаржується з підстав, які відразу не видаються явно необґрунтованими.

Водночас, межі такого обов`язку, на думку суду необхідно визначати аналізуючи у сукупності положення як національного законодавства так і міжнародних стандартів прав людини, встановлених, зокрема, і ЄСПЛ.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що інформування особи про порушене щодо неї обвинувачення є правовим актом такої важливості, що воно має здійснюватися згідно з вимогами матеріального та процесуального права, здатними гарантувати ефективне здійснення обвинуваченим своїх прав, про що, зокрема, свідчить підпункт (a) пункту 3 статті 6 Конвенції; розпливчастого та неофіційного повідомлення недостатньо (див. T. v. Italy, цит. в цій справі, p. 42, § 28) (пункт 75 рішення).

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора про розгляд даного обвинувального акту в порядку спеціального судового розгляду та долучених до нього додатків, на стадії досудового розслідування таких вимог було дотримано органом досудового розслідування, що свідчить про обізнаність обвинуваченого із самим фактом здійснення щодо нього кримінального провадження та суті пред`явлених ОСОБА_2 звинувачень.

Встановлено, що стороною обвинувачення вживались вичерпні дії задля повідомлення ОСОБА_2 про зміст повідомлення про підозру, а також неодноразово викликався для проведення з ним процесуальних та слідчих (розшукових) дій на стадії досудового розслідування, зокрема і шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження після оголошення останнього в розшук.

11 червня 2018 року вмотивованою постановою підозрюваний ОСОБА_2 був оголошений у розшук.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2020 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_2 .

В судовому засіданні прокурор зазначив, що ОСОБА_2 на даний час є прокурором органів прокуратури так званої «ДНР», про що надав відповідну інформацію з відкритих джерел мережі Інтернет.

Окрім того, прокурором надано суду підтвердження здійснення виклику ОСОБА_2 у підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні та відповідне спілкування із обвинуваченим у месенджері Telegram, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 обізнаний про час та дату судового засідання, відповів «Вьіезжаю», а в подальшому написав «Я говорил что вьілетаю. Примерно вот так» і направив карикатурне зображення. Аналіз змісту такого листування чітко вказує як про обізнаність ОСОБА_2 щодо його обов`язку прибути в судове засідання у зв`язку із розглядом кримінального провадження, де він має статус обвинуваченого, так і його свідоме небажання брати участь у розгляді справи.

Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, ОСОБА_2 , поза розумним сумнівом, мав усі очікувані за таких обставин можливості дізнатись, що проти нього розпочато кримінальне провадження, та суть пред`явлених звинувачень.

Водночас, на етапі судового провадження, судом зі свого боку також вживаються вичерпні заходи для повідомлення обвинуваченого про кожне судове засідання у рамках цього кримінального провадження, в межах повноважень, наданих суду чинним КПК України, зокрема повістки про виклик публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду. Крім того, додатково судом направляються повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_2 і до Офісу Генерального прокурора для публікації на відповідному сайті.

Відповідно до положень ст. 323 КПК України з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

При цьому, судом враховується і послідовна правова позиція Верховного Суду викладена зокрема і в рішенні від 10 березня 2020 року у справі 242/3982/16-к, відповідно до якої у разі, якщо відповідні повістки публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавного значення та на інтернет-порталі судової влади, обвинувачений вважається таким, що мав можливість отримувати інформацію щодо часу і місця судового розгляду кримінального провадження, а тому мав можливість взяти участь у судовому розгляді кримінального провадження як особисто, так і шляхом залучення захисника за власним вибором, якщо б мав таке бажання. Такий висновок Верховного Суду є усталеним, що вбачається і з подальших рішень Верховного Суду, зокрема у справі 759/7443/17 від 27.10.2021 та в справі №461/4987/16-к від 25.01.2021.

Отже судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 повідомлявся про підозру, а також викликався до слідчого, прокурора та до суду у встановлений законом спосіб, однак ні до слідчого, прокурора, ні до суду не з`являвся, жодних клопотань, заяв, скарг не подавав.

Шляхом системного тлумачення норм відповідного національного законодавства, зокрема положень чинного КПК України, зокрема положень ст. 323 КПК України, в сукупності із вищезазначеними стандартами ЄСПЛ, щодо інформування особи згідно з вимогами чинного, зокрема і процесуального права, суд, виконуючи свій обов`язок перевірити, чи мав обвинувачений можливість бути поінформованим/ознайомленим із провадженням щодо нього, вважає, що ОСОБА_2 обізнаний із суттю висунутих йому звинувачень, водночас він також належним чином повідомлений як про загальний факт здійснення щодо нього судового провадження в рамках даного кримінального провадження, так і про час та дату конкретних судових засідань, що відбуваються в рамках цього судового провадження.

Як визначено ч. 5 ст. 139 КПК України, ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Враховуючи наявні в кримінальному провадженні дані, суд вважає, що ОСОБА_2 відомо про здійснення відносно нього кримінального провадження, він тривалий час переховується від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебуває на тимчасово окупованій території України, отже наявні підстави для здійснення щодо обвинуваченого ОСОБА_2 спеціального судового провадження (in absentia).

Разом з тим, доводи захисника ОСОБА_5 щодо необізнаності підзахисного ОСОБА_2 про існування щодо нього кримінального провадження та не направлення органами досудового розслідування йому процесуальних документів не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у ході підготовчого провадження обставинами. У свою чергу, помилковими є також твердження адвоката щодо невжиття безпосередньо судом всіх можливих заходів, спрямованих на виклик особи в судове засідання. Так, матеріали кримінальної справи містять виклики обвинуваченого ОСОБА_2 шляхом розміщення відповідної інформації в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом публікацій на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Також суд звертає увагу, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 вмотивованою постановою від 11.06.2018 було зупинено у зв`язку оголошенням останнього у розшук. У подальшому, враховуючи необхідність проведення слідчих (розшукових) дій, 13.04.2020 провадження було відновлено. При цьому, 16.04.2020 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва надано дозвіл стороні обвинувачення на здійснення спеціального досудового розслідування кримінального провадження №0000066 від 12.01.2018 стосовно підозрюваного ОСОБА_2 . Таким чином, позиція захисника щодо здійснення досудового розслідування щодо ОСОБА_2 без надання слідчим суддею відповідного дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування є помилковим.

При цьому, суд не сприймає твердження адвоката в частині відсутності підстав для задоволення клопотання прокурора та здійснення спеціального судового провадження, враховуючи, що місцеперебування ОСОБА_2 відоме стороні обвинувачення. Так, суд звертає увагу, що територія м. Донецька з липня 2014 року перебуває під окупацією держави-агресора рф та наразі не підконтрольна органам влади України, а відтак, здійснення досудового розслідування на вказаній території було неможливе, що спонукало орган досудового розслідування звернутися до слідчого судді зі клопотанням про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування. Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про здійснення стосовно нього кримінального провадження на території України та належним чином повідомленим безпосередньо судом про необхідність прибути в судове засідання для розгляду обвинувального акту по суті, державний кордон України в напрямку в`їзду на територію України не перетинав, продовжує перебувати на тимчасово окупованій території та обіймати посаду у незаконноствореному правоохоронному органі так званої ДНР. А відтак, враховуючи, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання здійснюється за обов`язкової участі обвинуваченого, однак ОСОБА_2 на виклики суду у судові засідання не з`являється, ухиляється від суду, здійснення судового провадження у загальному порядку не можливе, а тому, доводи захисника не спростовують наведені прокурором у клопотанні обґрунтування щодо необхідності здійснення спеціального судового провадження.

У свою чергу, доводи захисника щодо невідповідності обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 вимогам ст. 291 КПК України не знайшли свого підтвердження. Так, обвинувальний акт має містити зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 , який надійшов на розгляд до суду, убачається, що він містить усі відомості, передбачені ст. 291 КПК України, зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), у ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статтю закону України про кримінальну відповідальність.

Вказаний обвинувальний акт складено та підписано прокурором, який обвинувальний акт затвердив, проставлено відбиток печатки Офісу Генерального прокурора, до обвинувального акту додано усі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки.

Щодо відсутності в обвинувальному акті посилання на потерпілого та зазначення його відомостей, суд звертає увагу, що сам документ містить інформацію про відсутність в рамках даного кримінального провадження потерпілого, якому згідно зі ст. 55 КПК України кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. При цьому, не зазначення прокурором експертного дослідження щодо розміру завданої протиправними діями шкоди не є підставою для повернення обвинувального акту, оскільки такі обставини підлягають перевірці та оцінці безпосередньо під час судового розгляду акту по суті та доведеності стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У свою чергу, зі змісту обвинувального акту також встановлено, що документ містить чітке розмежування між обставинами, що були встановлені у ході досудового розслідування, та безпосередньо формулюванням обвинувачення із повним викладом інкримінованих ОСОБА_2 правопорушень. Так, твердження захисника щодо відсутності в обвинувальному акті чіткого формулювання мотиву та мети кримінальних правопорушень, що ставляться у вину ОСОБА_2 не є підставою для прийняття судом рішення про повернення обвинувального акту прокурору. Також суд відхиляє твердження щодо подвійності кваліфікації дій ОСОБА_6 , оскільки такі питання не вирішується судом на стадії підготовчого провадження, а є безпосередньо предметом судового розгляду обвинувального акту по суті.

Разом з тим, суд вважає помилковими доводи адвоката щодо порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_2 , враховуючи, що останній не мав жодного конфіденційного побачення із захисником, не висловив свою позицію щодо ходу кримінального провадження та прийнятих в його рамках процесуальних рішень. Так, беручи до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося за відсутності ОСОБА_2 , оскільки останній переховувався від органу досудового розслідування, та слідчим суддею було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування, суд вважає за необхідне роз`яснити, що таке провадження здійснюється з певними особливостями. При цьому, законодавець убезпечує обвинувачених, за відсутності яких здійснюється провадження, від порушення їх права на захист шляхом закріплення у КПК України вимоги про обов`язковість участі захисника, який в силу Правил адвокатської етики та низки нормативних актів, що регулюють діяльність останнього, здійснює ефективний захист особи, діючи виключно в інтересах та на користь клієнта.

Враховуючи наведене, а також прийшовши до висновку про відповідність обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 вимогам ст. 291 КПК України, відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурора, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту.

Судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Враховуючи, що захисником обвинуваченого не заявлено клопотання про здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів, суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 31 КПК України, дійшов висновку про необхідність здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати наступних осіб: прокурора, захисника та обвинуваченого. Повідомити обвинуваченого про судовий розгляд кримінального провадження в порядку ст. 297-5, 323 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314-316, 323 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000066 від 12.01.2018 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 256, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, на 11 год. 30 хв. 26 червня 2024 року, про що повідомити зацікавлених осіб.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження - задовольнити.

Здійснювати спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 256, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Судовий розгляд здійснювати суддею одноособово.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, захисника та обвинуваченого.

Повідомити обвинуваченого про судовий розгляд кримінального провадження в порядку ст. 297-5, 323 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 21 червня 2024 року о 10 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_1