Номер провадження: 11-кп/813/318/25
Справа № 492/126/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000401 від 20.09.2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 15.06.2023 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Надеждівка Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, інваліда 3-ї групи, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислюється з моменту його фактичного затримання, тобто з 20 вересня 2021 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що він, 20 вересня 2021 року, приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу буд. АДРЕСА_2 , в якому проживала ОСОБА_11 , з метою вживання спиртних напоїв, якими торгувала остання, проник до приміщення прихожої вищезазначеного будинку, у якому між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт з побутових причин, в ході якого у нього раптово виник прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , реалізуючи який він, намагався схопити ОСОБА_11 , однак вона вчинила активний опір, внаслідок чого між вказаними особами виникла штовханина, в ході якої ОСОБА_10 , стискав своїми руками руки ОСОБА_11 та долонями і кулаками обох рук наніс останній по руках і тулубу не менше восьми ударів, внаслідок чого ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у виді: двох синців і одного садна по передній та внутрішній поверхні лівого плеча; садна по передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя; синця по тильній поверхні лівої кисті; садна грудної клітки справа по передньо-пахвовій лінії, на рівні 2 ребра; синця та двох саден по передній та передньо-зовнішній поверхні правого плеча; синця і садна по передній та передньо-зовнішній поверхні правого передпліччя; двох синців та чотирьох саден по задній і задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу; забійної рани і садна в ділянці правої ліктьової ямки, які згідно висновку експерта № 71 від 27 жовтня 2021 року судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Далі, ОСОБА_10 схопивши руками ОСОБА_11 за халат, в який вона була одягнута, зірвав його з її тіла, після чого остання, злякавшись та, звільнившись від його захоплень, вибігла на вулицю за межі подвір`я. Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_10 , діючи протиправно з прямим умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_11 , узявши з приміщення будинку дерев`яний стілець «табурет», наздогнав ОСОБА_11 на вулиці, між проїжджою частиною дороги та вищезазначеним домоволодінням, де, утримуючи рукою вказаний стілець, умисно наніс ним один удар по голові ОСОБА_11 , від якого вона втратила свідомість та впала на ґрунтове покриття поблизу проїжджої частини дороги. Після цього, реалізуючи свій неправомірний умисел, ОСОБА_10 , тримаючи обома руками дерев`яний стілець «табуретку», умисно, завдав ним ОСОБА_11 , яка лежала на спині, не менше дванадцяти, точну кількість в ході судового розгляду не встановлено ударів по голові, в область обличчя, лобу та тім`яної частини голови, внаслідок чого останній завдано тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-лицьової травми; трьох синців та п`яти саден обличчя та лівої вушної раковини; дванадцяти забійних ран обличчя, лівих і правих лобово-тім`яно-скроневої, вушної і завушної ділянок; крововиливів у м`які тканини обличчя зліва, крововиливів у м`які тканини лівої та правої лобово-тім`яно-скроневої ділянок, багатьох дрібно-осколкових переломів кісток лицьового черепа зліва, та частково справа; багатоосколкових переломів кісток основи черепу зліва/лобної, решітчастої, клиноподібної та скроневої кістки, розриву твердої та м`якої мозкових оболонок в ділянці переломів кісток основи черепа (лобна, решітчаста, клиноподібна та скронева кістки); крововиливів під тверду мозкову оболонку по різних поверхнях обох півкуль головного мозку, мозочка; крововиливів під м`яку мозкову оболонку справа в лобно-тім`яній ділянці, зліва в тім`яній, скроневій ділянці, в ділянці стовбуру мозку, мозочка, також по базальній поверхні в проекції передньої та середньої черепної ямки, забою, розміжчення речовини мозку по базальній поверхні на лобній та скроневій ділянках лівої півкулі головного мозку, із зануренням у речовину мозку дрібних уламків черепу, з контузійними крововиливами, внутрішньошлуночкових крововиливів, які згідно висновку експерта № 71 від 27 жовтня 2021 року судово-медичної експертизи, у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Від спричиненої ОСОБА_10 відкритої черепно-лицьової травми у вигляді переломів кісток лицьового та мозкового черепа, розривів твердої і м`якої мозкової оболонки в ділянці основи черепа, крововиливів під м`які оболонки головного мозку, забою-розміжчення головного мозку, внутрішньошлуночкових крововиливів, що призвела до набряку головного мозку, на місті події настала смерть ОСОБА_11 . Після вказаних дій ОСОБА_10 покинув місце події.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений вказує, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку недопустимі докази, зокрема: протокол обшуку за місцем його проживання, який проведений без дозволу слідчого судді та без участі захисника; протокол огляду місця події, який проведений слідчим з порушенням ст.233 КПК України; покази свідка ОСОБА_12 , який не допитувався під час судового розгляду.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК), проведено за відсутності потерпілого, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав потерпілого на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно статей 7, 9 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частина 1 ст. 87 КПК визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Положення п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК передбачають, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, якщо здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, проведено без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

У судовому засіданні апеляційної інстанції сторона захисту не ставила питання щодо повторного дослідження доказів, однак наполягала на тому, що вина обвинуваченого не доведена, висловила незгоду з висновками місцевого суду, зробленими на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, з аналізу яких суд дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. За таких підстав розгляд проводиться в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого, що свідчить про відповідність оскарженого вироку вимогам КПК.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції послався на:

- покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , які дали суду послідовні та логічні показання щодо обставин кримінального провадження.

Свідки допитані судом після приведення до присяги та роз`яснення наслідків надання неправдивих свідчень. Доказів стосовно існування кримінальних проваджень відносно допитаних місцевим судом свідків за надання неправдивих показів у даному кримінальному провадженні, стороною захисту не надано. Не містить таких доказів і матеріали кримінального провадження. За таких обставин, визнання недопустимими доказами показів зазначених свідків апеляційним судом не встановлено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження місцевий суд безпосередньо допитав свідків у судовому засіданні, у тому числі і свідка ОСОБА_12 , а його показання викладені в мотивувальній частині вироку.

Присутність свідка ОСОБА_12 та його безпосередній допит в судовому засіданні місцевого суду підтверджується журналом судового засідання (т.2 а.п. 123).

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_12 не був допитаний судом безпосередньо, а його покази безпідставно покладені судом в основу обвинувального вироку.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи вчинення ОСОБА_10 злочину суд першої інстанції послався на наступні докази:

- повідомленням зі служби «102» про те, що 20 вересня 2021 року, о 05-21 год., виявлено труп ОСОБА_11 , на тілі якої є тілесні ушкодження: на голові кров та піна з рота, рана схожа на рублену або розможення, з лівої сторони у височній частині, волосся спутане у крові, більш ніяких тілесних ушкоджень не має, на думку заявниці вважає, що були насильницькі дії;

- витягом з кримінального провадження № 0000401 від 20 вересня 2021 року, згідно якого 20 вересня 2021 року о 05-21 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що на дорозі біля буд. АДРЕСА_2 , виявлено труп мешканки села ОСОБА_11 , на тілі якої є тілесні ушкодження у вигляді рублених ран, з лівої сторони у скроневій частині волосся спутане у крові (ЄО № 3693 від 20 вересня 2021 року);

- протоколом огляду місця події від 20 вересня 2021 року та таблицями ілюстрацій до нього, в ході якого на ділянці місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_11 , виявлено труп останньої та виявлено і вилучено: пучок волосся, знайдений на правому рукаві трупу ОСОБА_11 ; плями речовини бурого кольору біля голови трупу ОСОБА_11 . Крім того, в ході огляду вказаного домоволодіння виявлено і вилучено: на підлозі веранди будинку під килимом смарт-годинник в корпусі чорного кольору; на дерев`яному столі у кухні будинку виявлено і вилучено скляну пляшку з папілярним візерунком пальців рук; сліди пальців рук людини у вигляді п`яти відрізків липкої стрічки скоч, спаковані до полімерного спецпакету № FPS5010718;

-протоколом огляду місця події від 20 вересня 2021 року та таблицями ілюстрацій до нього, в ході якого на перехресті вул.Садова с.Надеждівка Болградського району Одеської області та автомобільної догори загального користування місцевого значення «Арциз - Виноградівка - Спаське» Одеської області, під плитами мостику виявлено та вилучено пучок волосся, знайдений на частині дерев`яного стільця «табуретки» і дерев`яні частини від стільця «табуретки», коричневого кольору, на яких згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13610-БД від 01 лютого 2022 року виявлено клітини з ядрами з домішкою крові ОСОБА_11 ;

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13611-БД від 13 січня 2022 року, згідно якого встановлені генетичні ознаки крові потерпілої ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 ;

-висновком судової трасологічної експертизи № СЕ-19/116-21/17944-Д від 01 листопада 2021 року, згідно якого виявлені та вилучені при огляді місця події між проїжджою частиною дороги та будинком АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_11 та у вказаному будинку сліди пальця руки розміром 19х20 мм, 18х30 мм залишені великим пальцем правої руки обвинуваченого ОСОБА_10 , слід пальця руки розміром 11х24 мм залишений вказівним пальцем правої руки обвинуваченого ОСОБА_10 ,

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13624-БД від 25 січня 2022 року, згідно якого на смарт-годиннику, вилученому в ході огляду будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_11 , виявлено генетичні ознаки клітин з ядрами без домішок крові ОСОБА_10 ;

-протоколом обшуку від 20 вересня 2021 року та таблицями ілюстрацій до нього, під час якого у будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_10 , виявлено і вилучено: картонну коробку від смарт-годинника разом з інструкцією до останнього; футболку чоловічу зеленого кольору з плямою бурого кольору;

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13618-БД від 25 січня 2022 року, згідно якого на футболці, вилученій у будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 виявлено кров потерпілої ОСОБА_11 ;

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13609-БД від 17 січня 2022 року, згідно якого у змивах з обох рук ОСОБА_10 , отриманих на підставі постанови прокурора від 20 вересня 2021 року про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи та протоколу отримання зразків для експертизи від 20 вересня 2021 року, виявлено генетичні ознаки клітин з ядрами з домішкою крові потерпілої ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 ;

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13610-БД від 01 лютого 2022 року, згідно якого у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин, отриманих на підставі постанови прокурора від 20 вересня 2021 року про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи та протокола отримання зразків для експертизи від 20 вересня 2021 року, з обох рук ОСОБА_10 , на волоссі, вилученого з табуретки і футболки, вилученої у будинку за місцем проживання ОСОБА_10 виявлені генетичні ознаки клітин крові потерпілої ОСОБА_11 ;

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13614-БД від 03 лютого 2022 року, згідно якого на фрагментах деревини, вилучених в ході огляду перехрестя вул.Садова с.Надеждівка Болградського району Одеської області та автомобільної догори загального користування місцевого значення «Арциз-Виноградівка-Спаське» Одеської області, виявлено кров ОСОБА_11 ;

- висновком судово-медичної експертизи від 27.10.2021 року № 71 (дослідження трупа ОСОБА_11 );

- висновками судової трасологічної експертизи № СЕ-19/116-21/17944-Д від 01 листопада 2021 року, судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13624-БД від 25 січня 2022 року відповідно до яких на дослідження було надано смарт-годинник в корпусі чорного кольору на якому виявлено генетичні ознаками клітин з ядрами без домішок крові ОСОБА_10 , а також на дерев`яному столі у кухні будинку виявлено і вилучено скляну пляшку з відбитками пальців рук ОСОБА_10 , що підтверджує перебування обвинуваченого в домі потерпілої;

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13609-БД від 17 січня 2022 року, згідно якого у змивах з обох рук ОСОБА_10 виявлено генетичні ознаки клітин з ядрами з домішкою крові потерпілої ОСОБА_11 ;

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13610-БД від 01 лютого 2022 року, згідно якого у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_10 , футболки, вилученої у будинку за місцем проживання ОСОБА_10 виявлені генетичні ознаки клітин крові потерпілої ОСОБА_11 .

Також, місцевим судом був оглянутий речовий доказ - футболка чоловіча зеленого кольору з плямою бурого кольору, яка належить ОСОБА_10 , а відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи речовин № СЕ-19/115-21/13618-БД від 25.01.2022 року, на вказаній футболці виявлено кров ОСОБА_11 .

Твердження обвинуваченого щодо недопустимості як доказів протоколу обшуку за місцем його проживання, який за версією останнього проведений без дозволу слідчого судді та без участі захисника, а також протоколу огляду місця події, який за версією обвинуваченого проведений з порушенням ст.233 КПК, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на наступне (т.1 а.п. 165).

Таким чином, судом першої інстанції була надана оцінка всім доказам, сукупність яких вказує на доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

За наведених обставин доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, є безпідставними.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, а порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник не навели будь-яких раціональних доводів стосовно того, в чому саме полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, а також не вказали в чому саме полягає неналежність чи недопустимість доказів, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає необґрунтованими та декларативними.

Оскільки жодною із сторін кримінального провадження не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів не вправі надавати їм іншої правової оцінки, ні ж та, яка уже була висловлена судом першої інстанції.

Вказана позиція колегії суддів кореспондує із правовою позицією Верховного Суду в постанові по справі №235/6552/15-к від 25.06.2019 року.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, забезпечив виконання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбаченого ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на які в своїй апеляційні скарзі посилається захисник, та з достатньою повнотою надав належну їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності.

За таких умов, враховуючи відсутність клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів по справі та не встановлення таких підстав апеляційним судом, колегія суддів констатує, що апеляційний суд вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у суду відсутні законні підстави повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Також апеляційний суд наголошує, що положення ч. 1 ст. 404 КПК ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу, що відсутність клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч.3 ст.404 КПК.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини (Далі ЄСПЛ), зокрема враховується висновок у справах: «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року,«Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року, «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

За таких обставин, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку сторони захисту судом першої інстанції дана невірна оцінка, апеляційний суд визнає декларативними та необґрунтованими.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, характер та спосіб скоєння, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання майже в максимальних межах санкції ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вимога апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, є безпідставною, оскільки апелянтом не зазначено жодної обставини, яка відповідно до положень ст.ст. 412, 415 КПК, слугує підставою для скасування вироку та для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційна скарга захисника не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у колегії суддів, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Арцизького районного суду Одеської області від 15.06.2023 року в кримінальному провадженні №0000401 від 20.09.2021 року, яким ОСОБА_10 засуджений за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для особи, яка утримується під вартою з моменту отримання копії судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4