Справа №700/840/24
Провадження №1-кп/700/18/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року селище Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в селищі Лисянка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001243, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2024 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, пенсіонера, інваліда війни 3 групи, на утриманні неповнолітніх дітей не має, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не являється, має на утриманні особу похилого віку - матір, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа

Дізнанням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, відповідно до якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство, що проявляється у словесних образах нецензурними словами потерпілої ОСОБА_1 , з якою проживає в одному будинку, що призвело до порушення її соціального і соціально психологічного функціонування, спричиняючи їй виражені психологічні страждання у вигляді: переживань, почуття пригніченості, емоційної напруги, тривоги та невпевненості.

Так, ОСОБА_4 , 13 жовтня 2023 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї співмешканки, з якою раніше перебували у шлюбі, ОСОБА_1 дії фізичного та психологічного характеру, а саме штовхав та ображав останню нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. Також останній, о 21 годині 01 листопада 2023 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 дії фізичного та психологічного характеру, а саме штовхав та ображав останню нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. За свої протиправні дії, відповідно до постанови Лисянського районного суду Черкаської області від 12.12.2023 ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Він же, продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 11 листопада 2023 року о 18 годині 10 хвилин порушив тимчасовий заборонний припис від 01.11.2023 серії АА 355549. За свої протиправні дії, відповідно до постанови Лисянського районного суду Черкаської області від 25.01.2024 ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім цього, продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 22 серпня 2024 року близько 14 години 30 хвилин перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 дії психологічного характеру, а саме ображав останню нецензурною лайкою, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Згідно з висновком судово психіатричного експерта № 616 від 01.11.2024 до скоєння відносно ОСОБА_1 протиправних дій у неї не відмічалося проявів психічних розладів. На період скоєння відносно ОСОБА_1 протиправних дій, психотравмуючий характер ситуації у зв`язку з їх скоєнням, у неї виникли розлади адаптації з переважанням інших емоцій (F-43.23 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду). Вказані розлади адаптації з переважанням розладів інших емоцій зберігаються у ОСОБА_1 до теперішнього часу і знаходиться у причинному зв`язку із скоєними відносно неї протиправними діями. Ситуація, яка досліджується за кримінальним провадженням, для під експертної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має істотно психотравмувальний характер. Внаслідок скоєння проти неї протиправних дій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазнала психологічних (моральних) страждань у вигляді змін в її емоційному стані, в порушенні якості повсякденного життя.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфікуються органом дізнання за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Процесуальні рішення у справі

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001243 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, надійшов до Лисянського районного суду Черкаської області 20 листопада 2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2024 року справа передана у провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2024 року призначено підготовче судове засідання на 12 годину 04 грудня 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 13 січня 2025 року застосовано привід обвинуваченого у підготовче судове засідання, призначене на 12 годину 22 січня 2025 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року підготовче провадження закінчено та кримінальне провадження призначено до судового розгляду .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Після оголошення прокурором обвинувального акту ОСОБА_4 пояснив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, викладені у ньому обставини відповідають фактичним обставинам справи, він визнає себе винним і бажає давати показання.

Судом запропоновано учасникам справи визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - злочину повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, підстави для сумніву щодо добровільності його позиції відсутні, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просить суд обмежитись допитом обвинуваченого тапотерпілої, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_1 підтримала позицію прокурора та просила суд обмежитись допитом обвинуваченого та її допитом, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 також не заперечував проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано що вони усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини 3 статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин, суд, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерполої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи "Стосовно спрощення кримінального правосуддя" визначено, що оскільки при процедурі "заява підсудного про визнання вини" від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) "Девеер проти Бельгії" (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого статтею 126-1 КК України, визнав повністю і надав пояснення, ідентичні викладеним в обвинувальному акті. У вчиненому він щиро розкаюється і просить суворо його не карати.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Будучи допитаною в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 зазначила, що неодноразово її колишній чоловік ОСОБА_4 вчиняв домашнє насильство відносно неї, що плягало в постійних сварках з нею, висловлювався у її сторону нецензурною лексикою, виганяв її з будинку, в зв`язку з чим їй часто доводилось не ночувати вдома, що вплинуло на її стан здоров`я. Неодноразово обвинуваченого притягували до адмінстративної відповідальності за вчинення домашнього насилля.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах частини 3 статті 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого статтею 126-1 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за статтею 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_1 .

Позиції учасників провадження щодо призначення покарання

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, із призначенням іспитового строку 1 (один) рік із зобов`язанням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Окрім того, прокурор просив застосувати п. 5 частини 1 ст. 91-1 КК України та покласти обов`язок на обвинуваченого: направлення для проходження програми для кривдників.

Потерпіла ОСОБА_1 вказала, що не заперечує проти призначення обвинуваченому покарання, запропонованого прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суворо його не карати. У вчиненому розкаюється та зробив для себе відповідні висновки, попросив пробачення у потерпілої. Зазначив, що також не заперечує проти призначення йому покарання, запропонованого прокурором.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема статті 65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з частиною 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні "Бемер проти Німеччини" від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно із досудовою доповіддю відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеною Звенигородським районним сектором №3 філії ДУ «Центр пробації» у Черкаській області від 22.03.2025, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі може становити середню небезпеку для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду для виправлення та запобіганню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган пробації вважає доцільним застосування ч.3 п.2 ст.76КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Санкцією статті 126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є нетяжким злочином; наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_4 ; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості; даних про особу обвинуваченого, а саме те, що він є пенсіонером по інвалідності (інвалід 3 групи, посвідчення серія НОМЕР_1 ), проживає без реєстрації в будинку своєї співмешканки, відповідно до досудової доповіді, наданої представником ДУ "Центр пробації", раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання (Довідка-характеристика Виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 11.11.2024), має на утриманні особу похилого віку - матір, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється ДУ «Центр пробації» у Черкаській області згідно досудової доповіді від 21.03.2025 як середній, згідно довідки КНП "Лисянська ТЛ" №2168 від 04.10.2024 обвинувачений ОСОБА_4 останні п`ять років до лікаря нарколога та психіатра не звертався.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує, особливості й обставини вчинення правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 126-1 КК України, у виді у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого, визнання своєї винуватості, наявності обставини, що пом`якшує його покарання та відсутності обставин, що обтяжують його покарання, беручи до уваги, що тяжких наслідків від скоєного не настало, а також думку потерпілої щодо міри призначеного покарання, яку вона висловила в судових дебатах, де просила суд суворо не карати обвинуваченого, суд вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства, міру покарання йому слід призначити в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, із призначенням іспитового строку 1 (один) рік із зобов`язанням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог частини 2 статті 65 КК України, дана міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Враховуючи вимоги ст. 91-1 КК України, зважаючи на те, що судом застосовано ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, із призначенням іспитового строку один рік, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 пункт 5 частини 1 статті 91-1 КК України та направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

В ході досудового розслідування ОСОБА_4 не затримувався, під вартою не утримувався, запобіжний захід відносно нього не застосовувався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілою не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 50, 65, 66-67, 91-1, ст. 126-1 КК України, ст.ст. 349 ч.3, 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пункту 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі пункту 5 частини 1 статті 91-1 КК України направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок проголошено 02 квітня 2025 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_7