Єдиний унікальний номер 448/109/25
Провадження № 1-кп/448/87/25
В И Р О К

Іменем України

28.03.2025 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження №0000003 від 09.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська, Яворівського району, Львівської області, зареєстрованоо за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, фізичної особи-підприємця, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеозв`язку),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1. Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, загрози її національній безпеці, в липні 2023 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) отримав права адміністратора групи в інтернет-месенджері «Вайбер» "ІНФОРМАЦІЯ_2" якими був наділений по жовтень 2024 року, у якій розміщувалась інформація щодо присутності або відсутності співробітників поліції та ІНФОРМАЦІЯ_3 Яворівського прилеглих до нього районів Львівської області. У вказаній групі користувачами безперешкодно розміщувались повідомлення з відомостями про місце та час проведення співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 заходів з оповіщення (видача повісток), що сприяло ухиленню від виконання своїх обов`язків з захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України під час мобілізації в особливий період, тим учасникам групи, які мали такі наміри. Для адміністрування вказаної групи ОСОБА_3 використав належний йому невстановлений мобільний термінал із встановленою сім-карткою з номером НОМЕР_1 , на який з метою приховання своїх достовірних даних у месенджері зареєстрований акаунт "ОСОБА_3". Указане також свідчить, ОСОБА_3 усвідомлював протиправність своїх дій та не бажав бути викритим у її вчиненні.

Зокрема, ОСОБА_3 шляхом адміністрування, яке здійснював за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , організував забезпечення постійного функціонування групи "ІНФОРМАЦІЯ_2" в месенджері "Вайбер", проведення систематичного аналізу інформації, яка розміщується користувачами в групі, наповнення контентом - інформаційними повідомленнями відповідної тематики. Крім того, останній, як адміністратор групи, маючи можливість впливати на наповнення контенту групи, зокрема і заборонити оприлюднювати інформацію, що перешкоджає законній діяльності ЗСУ в особі співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3, а також видаляти з групи осіб, які систематично повідомляють таку інформацію, свідомо допускав таке оприлюднення, також блокував окремих користувачів, за порушення т.зв. правил користування групою.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_3 , у групі "ІНФОРМАЦІЯ_2" систематично розміщувались повідомлення з інформацією про час та місце вручення повісток співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3, під час виконання ними службових обов`язків, в межах та поблизу м. Мостиська та суміжних з ним населених пунктів, що давало можливість особам призовного віку уникати отримання таких повісток у означених місцях, і як наслідок, створювало передумови для ухиляння від виконання ними військового обов`язку.

2. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.114-1 КК України - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

ІІ. Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання

3. 26.02.2025 під час судового провадження між заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншої сторони, у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

4. Відповідно до даної угоди прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.114-1 КК України, зазначено беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

5. Згідно з умовами угоди ОСОБА_3 , повністю визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі підозри у судовому провадженні. Окрім цього підозрюваний зобов`язується співпрацювати зі стороною обвинувачення у викритті вчиненого ним кримінального правопорушення.

6. Також, враховуючи те, що в ході досудового розслідування встановлено обставини, які пом`якшують покарання підозрюваному ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України - немає, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Сторони дійшли згоди застосувати до обвинуваченого ст. 75 Кримінального кодексу України, тобто звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

7. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному, в угоді зазначена дата її складання та вона скріплена підписами сторін.

ІІІ. Мотивами, з яких Суд виходить при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керується

8. Відповідно до п. 5 ч.4 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

9. Відповідно до частини четвертої статті 469 КПК угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких бере участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

10. Згідно обвинувального акту, підозрюваному ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, який враховуючи положення статті 12 КК відноситься до тяжкого злочину.

11. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, вказав, що він цілком розуміє:

11.1. що він має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а вона має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь;

11.2. наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК;

11.3. характер обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

12. Крім того зазначив, що він погоджується з видом узгодженого покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

13. Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 , просить суд затвердити угоду про визнання винуватості від 26.02.2025.

14. Суд в порядку статті 474 КПК шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

15. Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

16. Виходячи з вищевикладеного та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК, вислухавши думку прокурора, який не заперечив щодо затвердження угоди, обвинуваченого та його захисника, Суд дійшов до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 26.02.2025 в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 09.01.2025.

17. Призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами міру покарання, яка визначена із врахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

18. Зокрема, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання, якими є: щире каяття ОСОБА_3 , яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надав допомогу органам досудового розслідування та суду у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття, вказав, що критично оцінює свої діяння, висловлює жаль щодо вчиненого, зробив висновки на майбутнє, обставини, що обтяжують покарання відсутні, крім того, ОСОБА_3 , раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання,суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

19. Суд також погоджується із думкою прокурора, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити його від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

20. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

21. Вирішуючи питання встановлення іспитового строку та покладення обов`язків із числа регламентованих ст.76 КК України, слід зазначити, що статтею 75 того ж Кодексу передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

22. У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

23. З огляду на наведене, з урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю в 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, регламентованих ст.76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

24. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

25. Суд приходить до переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

26. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

ІV. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

27. Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

28. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 06.09.2024 накладено арешт на мобільний телефон «iPhone» 14, ІМЕІ НОМЕР_2 .

29. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно відсутні.

30. Питання про долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

31. Процесуальні витрати по справі відсутні..

32. Цивільний позов по справі не заявлявся.

33. Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлено.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 469, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

у х в а л и в:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000003 від 09.01.2025, укладену 26 лютого 2025 між заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 .

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 114-1 Кримінального кодексу України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

3. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

4. Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

5. Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

6. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 06.09.2024 на мобільний телефон «iPhone» 14, ІМЕІ НОМЕР_2 .

7. Речовий доказ: мобільний телефон «iPhone» 14, ІМЕІ НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_3 ;

8. Цивільний позов відсутній.

9. Процесуальні витрати по справі відсутні.

10. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

11. Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

12. У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

13. Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою, статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; а також прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до Львівського апеляційного суду.

14. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом (Кримінальним процесуальним кодексом України), набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

15. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Вирок суду виготовлений та проголошений 28.03.2025.

Суддя ОСОБА_8