Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/702/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11 січня 2025 року, включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали він отримав 19.11.2024, а тому строк пропущений з поважних причин. Вказує, що слідчім суддею не враховано положення ч.3 ст.132 та ч.8 ст.176 КПК України, редакція якої застосовується після введення в Україні воєнного стану. Зазначає, що слідчім суддею взагалі не враховано лист командира в/ч щодо можливості проходження служби ОСОБА_8 . Вважає, що ризики, передбачені п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не доведені та слідчім суддею не мотивовані.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий звернувся до суду з указаним клопотанням, в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

В обгрунтування клопотання слідчий вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що в серпні 2021 року ОСОБА_8 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби на посадах рядового складу в Збройних Силах України строком на три роки. Після укладення контракту військовослужбовця ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , поставлено на забезпечення та призначено на посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до наказу № 5 командира в/ч НОМЕР_2 11.01.2022 солдат ОСОБА_8 прибув у відрядження до в/ч НОМЕР_2 для проходження фахової підготовки за військовою обліковою спеціальністю, 12.01.2022 зарахований на котлове забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 .

Солдат ОСОБА_8 , військовослужбовець за контрактом в/ч НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 , будучи у відрядженні з 11.01.2022 у в/ч НОМЕР_2 з метою проходження фахової підготовки за військовою обліковою спеціальністю, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 11 год 45 хв. 26 січня 2022 року самовільно залишив місце служби в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків до 12 листопада 2024 року, коли прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому за адресою: АДРЕСА_4 , чим закінчив вчинення злочину. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 та визначених місцях служби ОСОБА_8 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

02.05.2022 до ЄРДР за №0000081 внесені відомості за вказаним фактом за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

12.11.2022 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому застосування запобіжного заходу є необхідним з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Заслухавши пояснення захисника в підтримання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, думку прокурора в заперечення клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали останній отримав 19.11.2024, а апеляційну скаргу подав 26.11.2024, тобто строк пропущений з поважних причин.

За згодою захисника та відсутності заперечені прокурора, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки захисник пояснив, що правова позиція з підозрюваним узгоджена та в апеляційній скарзі не йдеться про погіршення його становища.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч.1ст.183 КПКтримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя при розгляді клопотання дотримався вказаних вимог закону та дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного хаоду у вигляді тримання під вартою.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання до семи років позбавлення волі.

Обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КПК України, підтверджується доказами, які містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Також слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду під тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, слідчім суддею враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, вину у вчиненому визнає, за місцем проходження служби характеризується негативно та відсутні міцні соціальні зв`язки.

За таких обставин, враховуючи обгрунтованість підозри та наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчій суддя дійшов висновку про неможливість запобігання вказаному ризику застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під варто.

Згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану, до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Пункт 5 ч. 1 ст. 176 КПК України передбачає застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про безпідставне застосування положень ч.8 ст.176 КК України, набула чинності після самовільного залишення частини ОСОБА_8 , а тому не має зворотньої сили, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки відповідно до ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги ч.8 ст. 176 КПК України, якою передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчій суддя не врахував копію листа командира військової частини щодо можливості проходження ОСОБА_8 військової служби, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки копія вказаного листа, який долучений до матеріалів провадження адресована слідчому, а не суду, крім того, лист підписаний командиром військової частини, яка не має відношення до військової частини в який проходив службу підозрюваний та до військової частини до якої останній був відряджений.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не доведені, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчім суддею наведено переконливи мотиви, з яких він дійшов висновку про наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а інших ризиків не було встановлено.

Доводи захисника про те, що слідчім суддею в порушення вимог КПК України не застосовано заставу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого зокрема, ст.407 Кримінального кодексу України.

Посилання захисника на можливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного у вигляді домашнього арешту є безпідставними, оскільки суперечить вимогам ч.8 ст.176 КПК України, згідно якої в даному випадку може бути застосовано виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів ухвала слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2024 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: