ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/894/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/891/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , 1983 року народження, на 60 діб, до 06 квітня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на те, що прокурором не доведено наявності ризику переховування обвинуваченого та не надано доказів на його підтвердження. Зазначає що в ході досудового розслідування, а саме із протоколів допитів свідків ОСОБА_8 та неповнолітньої ОСОБА_9 , достовірно встановлено, що завданню потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень передувало протиправне проникнення потерпілого до житла, яке займає ОСОБА_7 для власного проживання та проживання його співмешканки ОСОБА_8 . Тобто, нанесенню тілесних ушкоджень потерпілому передувало його протиправне проникнення у житло із застосуванням зброї. Вказує, що проведенні в ході досудового розслідування експертні дослідження підтвердили, що на ножі в чохлі, який був вилучений з місця події за адресою: м. Харків, проспект Байрона. , кров та пото-жирові накладення не виявленні. При цитологічному дослідженні епітеліальні клітини, що містять ядра, не знайденні. Вказує на те, що у потерпілого ОСОБА_10 були виявленні наступні тілесні ушкодження: - колото-різане сліпе поранення шиї зліва; - різане поранення внутрішньої поверхні лівої долоні, що належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Тобто нанесені потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження не були небезпечними для життя у момент спричинення, що свідчить невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки у його діях вбачаються ознаки виключно діяння, передбаченого частиною першою статті 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження. Крім того, органом досудового розслідування та прокурором у клопотанні не було надано правової оцінки тій оставині, що нанесенню потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень передувало його протиправне проникнення до житла із використанням предмету, схожого на пістолет, тобто дії вчиненні ОСОБА_7 взагалі містять ознаки необхідної оборони, які визначенні статтею 36 КК України. Зазначені обставини дають обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинив дії у межах необхідної оборони, що призвели до припинення посягання на його квартиру потерпілим, що виключає кримінальну відповідальність. Зазначив, що суд не в повній мірі взяв до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце мешкання, неодружений, офіційно не працевлаштований. Зауважив, що у судовому засіданні обвинувачений вказував, що не має наміру впливати на учасників провадження, ховатися від правоохоронних органів, порушувати закон та зобов`язується з`являтися за першої вимоги суду. Вважає, що запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту в нічний час доби з 22:00 по 05:00 наступного дня, повністю виключить будь-які теоретично можливі процесуальні ризики. Просить ухвалу суду змінити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22:00 години до 05:00 години.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за яке може бути призначене покарання у виді позбавлення волі до 15 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 інкримінується замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що відповідно до ст. 3 Конституції України, визнається найвищою соціальною цінністю, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання захисника на відсутність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Щодо посилань захисника про відсутність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК, колегія суддів дійшла до висновку, що такий ризик існує, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, а також з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого колегія судді не приймає до уваги, оскільки оцінка доказів, а також перевірка кваліфікації дій обвинуваченого, можлива лише під час ухвалення остаточного рішення судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: