Справа № 202/2472/25
Провадження № 1-кс/202/2031/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000280 від 26.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому прокурор просить накласти арешт на майно (шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження), вилучене, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на майно: банківські квитанції, договори купівлі-продажу авто, Рушницю (без дозволу), грошові кошти: 1000 грн - 16 шт, 500 грн - 26 шт, 100 доларів США - 246 шт, 1 долар США - 2 шт, 10 доларов США - 2 шт, 20 доларів США - 2 шт, 100 євро - 208 шт, 50 євро - 154 шт, 10 євро - 5 шт, 20 євро - 1 шт, 200 євро - 1 шт.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що наприкінці лютого 2025 року, ОСОБА_5 перебуваючи на території м. Апостолове Криворізького району, Дніпропетровської області, за невстановлених обставин дізналася про те, що громадянин ОСОБА_6 , має намір проходити військово-лікарську комісію, з метою визначення стану здоров`я. При цьому, ОСОБА_5 , достовірно знаючи механізм визнання особи тимчасово непридатним до військової служби або непридатним для військової служби з виключення з військового обліку як непридатного та посадових осіб які приймають дані рішення, а також маючи знайомства серед лікарів різних закладах охорони здоров`я, вирішила одержати неправомірну вигоду для себе та невстановлених на теперішній час третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особами уповноваженими на виконання функцій держави, а саме на членів військово-лікарської комісії, щодо визнання ОСОБА_6 , непридатним до військової служби, шляхом визнання ОСОБА_6 за медичними документами хворим на хворобу, якою він фактично ніколи не хворів.

В подальшому, ОСОБА_5 , 22.02.2025 року, реалізовуючи свій умисел направлений на одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави, перебуваючи на території м. Апостолове, Криворізького району, Дніпропетровської області, під час особистої зустрічі з ОСОБА_6 , повідомила останньому про те, що вона може вплинути на рішення військово-лікарської комісії щодо його визнання непридатним до військової служби та подальше виключення останнього з військового обліку як непридатного, але за це він повинен передати їй неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 11 000 (тисяч) доларів США за отримання медичних документів, які встановлять факт хвороби ОСОБА_6 , якою він ніколи не хворів, але яка буде підставою для визнання Військово-лікарською комісією його непридатним до військової служби з подальшим виключенням з військового обліку, впевнивши останнього у тому, що інших варіантів у нього уникнути військової служби під час мобілізації, окрім як погодитися на її умови не має.

Враховуючи умисні дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був вимушений погодитися на умови останньої та 11.03.2025 року, діючи під впливом останньої, передав ОСОБА_5 , а остання перебуваючи на території м. Апостолове Криворізького району, Дніпропетровської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного нею діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, одержала грошові кошти у сумі 42 000 гривень, як частину неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави.

Після чого, того ж дня 11.03.2025, ОСОБА_5 , продовжуючи свої умисні дії, залучила до вчинення кримінального правопорушення свого чоловіка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав свою згоду на спільне вчинення злочину, які діючи за попередньою змовою між собою супроводили ОСОБА_6 до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова» ДОР, де ОСОБА_5 повідомила як правильно діяти ОСОБА_6 , а саме які симптоми повідомляти лікарю для отримання висновку лікаря спеціаліста та направлення на лікування, а ОСОБА_7 особисто супроводив до лікаря спеціаліста КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова» ДОР.

Після відвідування лікаря невролога в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова» ДОР, ОСОБА_6 , отримав висновок лікаря спеціаліста, який одразу ж забрала собі ОСОБА_5 і сказала, що поверне вищевказані медичні документи і продовжить свої дії направлені на вплив на прийняття рішення військово-лікарською комісією, після того як він передасть їй другу частину неправомірної вигоди у сумі 5000 доларів США, яку він повинен їй передати 12.03.2025 року.

12.03.2025, приблизно о 18 год. 20 хв. ОСОБА_6 , прибув у визначене місце ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_2 , де виконуючи вказівки ОСОБА_5 передав її чоловіку ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 217200 гривень, які ОСОБА_5 та ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ними діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за попередньою змовою між собою одержали в якості неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив неприйняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на членів військово-лікарської комісії з метою визнання ОСОБА_6 непридатним до військової служби з подальшим виключенням з військового обліку.

13.03.2025 року, у кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вони підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинення за попередньою змовою групою осіб.

13.03.2025 року проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено: банківські квитанції, договори купівлі-продажу авто, Рушницю (без дозволу), грошові кошти: 1000 грн - 16 шт, 500 грн - 26 шт, 100 доларів США - 246 шт, 1 долар США - 2 шт, 10 доларов США - 2 шт, 20 доларів США - 2 шт, 100 євро - 208 шт, 50 євро - 154 шт, 10 євро - 5 шт, 20 євро - 1 шт, 200 євро - 1 шт.

Відповідно до санкції ч.3 ст. 369-2 КК України, у вчиненні якого підозрюються вищевказані особи, передбачене додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Власником зазначеного майна є підозрювані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Таким чином, виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваних, на підставі п.п.1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою конфіскації майна як виду покарання та збереження речових доказів.

На підставі викладеного та зважаючи на те, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, а завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів, в зв`язку з чим, прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання без його участі, в заяві вказав, що клопотання підтримує.

Підозрюваний та захисник в судове засідання не з`явилися, про день час, та місце слухання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення, вивчивши клопотання, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб з метою забезпечення збереження речових доказів, проте належним чином не обгрунтовує те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, вказане в клопотанні майно вилучено 13.03.2025.

Клопотання про арешт майна було подано до суду 14.03.2025, тобто в межах строку, визначеного ч.ч.3, 5 ст. 171 КПК України.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000280 від 26.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до протоколу обшуку від 13.03.2025 року, 13.03.2025 року проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено: банківські квитанції, договори купівлі-продажу авто, Рушницю (без дозволу), грошові кошти: 1000 грн - 16 шт, 500 грн - 26 шт, 100 доларів США - 246 шт, 1 долар США - 2 шт, 10 доларов США - 2 шт, 20 доларів США - 2 шт, 100 євро - 208 шт, 50 євро - 154 шт, 10 євро - 5 шт, 20 євро - 1 шт, 200 євро - 1 шт.

Відповідно до копії постанови старшого слідчого в ОВС відділу РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 14.03.2025, вищевказані грошові кошти визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що вилучені грошові кошти в іноземній валюті вилучені в ході обшуку за місцем проживання підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведені розумні підстави вважати, що вилучені в ході санкціонованого обшуку банківські квитанції, договори купівлі-продажу авто, Рушницю (без дозволу), грошові кошти: 1000 грн - 16 шт, 500 грн - 26 шт, 100 доларів США - 246 шт, 1 долар США - 2 шт, 10 доларов США - 2 шт, 20 доларів США - 2 шт, 100 євро - 208 шт, 50 євро - 154 шт, 10 євро - 5 шт, 20 євро - 1 шт, 200 євро - 1 шт., містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчий у своєму клопотанні також зазначає, що виникла необхідність у накладенні арешту з метою забезпечення конфіскації як виду покарання.

Враховуючи, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у вчиненні якого повідомлено про підозру ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слід накласти арешт на грошові кошти: 1000 грн - 16 шт, 500 грн - 26 шт, 100 доларів США - 246 шт, 1 долар США - 2 шт, 10 доларов США - 2 шт, 20 доларів США - 2 шт, 100 євро - 208 шт, 50 євро - 154 шт, 10 євро - 5 шт, 20 євро - 1 шт, 200 євро - 1 шт.

На підставі вищевикладеного, клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчого слідчий суддя постановляє ухвалу, у якій, зокрема, зазначає, порядок виконання ухвали.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити спосіб виконання даної ухвали, визначивши місце зберігання арештованого майна відповідно до розділу «Зберігання речових доказів» Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

Разом з тим, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000280 від 26.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, на майно вилучене за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Апостолове, вул. Олеся Гончара (колишня Свердлова) буд. № 1, а саме на майно: банківські квитанції, договори купівлі-продажу авто, Рушницю (без дозволу), грошові кошти: 1000 грн - 16 шт, 500 грн - 26 шт, 100 доларів США - 246 шт, 1 долар США - 2 шт, 10 доларов США - 2 шт, 20 доларів США - 2 шт, 100 євро - 208 шт, 50 євро - 154 шт, 10 євро - 5 шт, 20 євро - 1 шт, 200 євро - 1 шт.

Заборонити володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Арештоване майно зберігати відповідно до Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1