Справа № 276/153/25
Провадження по справі 1-кс/276/30/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року с-ще Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисників підозрюваного - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000449 від 10.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володарськ-Волинський, Володарсько-Волинського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , не є особою з інвалідністю, раніше не судимий, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Слідчий слідчого відділу відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області за погодженням з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону звернувся до слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що наказом першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 №9 від 13.01.2022 солдата ОСОБА_5 зараховано до списку особового складу частини та всіх видів забезпечення, з 03.02.2022 наказом №24 призначено на посаду старшого водія другого автомобільного відділення першого автомобільного взводу автомобільної роти - механіком відділення технічного обслуговування автомобілів другого автомобільного взводу автомобільної роти, ВОС НОМЕР_2, шпк «старший солдат», надалі з 27.02.2022 наказом № 1 призначено на посаду механіка ремонтно-механічної майстерні взводу обслуговування та ремонту ремонтно-технічної роти, ВОС НОМЕР_2.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який станом на 06.03.2023 припинений або скасований не був.

Так, старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, перебуваючи на посаді механіка ремонтно-механічної майстерні взводу обслуговування та ремонту ремонтно-технічної роти, військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 06.03.2023 близько 08 год. 45 хв. самовільно залишив територію розташування військової частини НОМЕР_1 , з постійним місцем дислокації АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 22.01.2025, коли був затриманий працівниками відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області за адресою вул. 95-ї Бригади, 2, с-ще Хорошів, Хорошівської ОТГ Житомирського району Житомирської області.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та причини самовільного залишення військової частини не повідомив та проводить час на власний розсуд.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану.

В клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Мотивуючи наявність ризику того, що ОСОБА_5 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду слідчий вказує, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким та містить безальтернативну санкцію - позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Сторона обвинувачення також вважає, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, так яквійськовослужбовець ОСОБА_5 свідомо самовільно залишив місце служби в АДРЕСА_2, про належність до військової служби органам державної влади та правоохоронні органу не повідомляв, проводячи час на власний розсуд.Крім того, Шевченківським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_5 здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 квітня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування під № 0001304, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Також, слідчий у клопотанні зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тобто тримання під вартою.

На переконання слідчого, з урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_5 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України не забезпечить належну поведінку підозрюваного, виконання з ним процесуальних дій та спробам останнього перешкоджати досудовому розслідуванню.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, з підстав зазначених у ньому. Прокурор додатково зазначив, підозра є обгрунтованою та підтверджується зібраними у ході розслідування доказами, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив триваюче кримінальне правопорушення, з березня 2023 року активних дій щодо повернення на військову службу не вчиняв, просив врахувати, що після самовільного залишення військової частини підозрюваний вчинив ще одне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.

Захисники підозрюваного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили щодо задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказали, що ризики стороною обвинувачення не доведені, їх підзахисний не переховувався та не збирається переховуватися від органу розслідування, не було підстав для його затримання, оскільки він сам прийшов до поліції без повісток. Також, захисник ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_5 не міг повернутися до військової частини, так як перебував під цілодобовим домашнім арештом, застосованим ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, та обраний йому запобіжний захід не порушував, з 17 квітня 2023 року він не вчиняв кримінальних правопорушень, а тому ризик вчинення іншого злочину не підтверджено. Також сторона захисту вважає, що слідчим порушено права на захист підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру йому вручено без участі захисника.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що вину у пред`явленій підозрі визнає, пояснив, що залишив військову частину оскільки зазнавав приниження з боку офіцерів військової частини, проте з відповідними заяви до будь-яких державних органів з цього приводу не звертався. Також зазначив, що він не переховувався від органів розслідування та не збирається цього робити, сам добровільно прийшов до Хорошівського відділення поліції, має намір добровільно повернутися на військову службу.

Допитаний за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю підозрюваного, повідомила, що її син ОСОБА_5 у березні 2023 року як залишив військову частину прийшов до дому побитий, заляканий, а тому не повертався до військової частини. Однак свідок зазначила, що будь-яких звернень з цього приводу до правоохоронних органів вона не подавала. Також свідок повідомила, що її син не переховувався від слідства, коли йому обрали домашній арешт - весь час перебував вдома, пізніше близько 6 місяців працював у м. Києві, щоб заробити на своє проживання, останній місяць постійно перебуває у с-щі Хорошів, йому повістки про виклик до поліції не приходили, а лише ввечері 21.01.2025 до їх будинку приїхали працівники поліції, які запитували про її сина і після того як вона порадилася з адвокатом, на наступний день вони з сином самостійно прийшли до відділення поліції, де його затримали.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії з матеріалів кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисників, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (ст. 178 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області на підставі постанови заступника Генерального прокурора від 03.04.2024 проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0000449 від 10.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У ході розслідування 22.01.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Так як положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати неупередженого спостерігача в тому, що відповідна особа можливо вчинила злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування обґрунтована підозра не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Факт можливої причетності ОСОБА_5 до злочину, вчинення якого йому інкримінуються, підтверджується сукупністю доданих до клопотання доказів, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема: повідомленні військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення; рапортом командира ремонтно-технічної роти від 06.03.2023; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 щодо самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 та доданими до нього документами; показаннями свідків - військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ,ві які підтвердили факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 без поважних причин та дозволу командирів.

Факт самовільного залишення військової частини та визнання пред`явленої йому підозри підтвердив у судовому засіданні сам підозрюваний ОСОБА_5 .

Однак, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Дослідження вказаних доказів дає підстави вважати, що висновки органу досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, який йому інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, а наявність матеріалів службового розслідування, показань свідків, можуть вказувати на наявність в діях підозрюваного ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про порушення права на захист та незаконність повідомлення про підозру ОСОБА_5 без участі його захисника, оскільки положення глави 22 «Повідомлення про підозру» КПК України не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при повідомленні особі про підозру. Відсутність захисника при врученні особі повідомлення про підозру, якщо обставини кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК України вказують на обов`язкову участь захисника, не є порушенням права особи на захист (постанова ККС ВС від 1 серпня 2022 року у справі № 161/7088/20, провадження № 51-3815км20).

Також, суд відхиляє доводи захисників про те, що ОСОБА_5 не міг повернутися до військової частини, так як перебував під цілодобовим домашнім арештом, оскільки як вбачається з наданої захисником ухвали Шевченківського районного суду м. Києва підозрюваний ОСОБА_5 перебував під домашнім арештом з 17 квітня по 15 червня 2023 року, відомостей про подальше обмеження прав підозрюваного на вільне пересування стороною захисту суду не надано. Окрім того, з показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що підозрюваний у 2024 році на протязі 6 місяців працював у м. Києві, що свідчить про те, що у підозрюваного не було перешкод для повернення на військову службу.

Виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин, та вказане може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

При вирішення питання про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Бессієв проти Молдови вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що прокурором доведені ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Існування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду пов`язане, у першу чергу, із можливістю призначення підозрюваному за інкримінований йому злочин покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Отже, гіпотетична імовірність постановлення суворого вироку може мати значення. Зазначена обставина сама по собі, а також з урахуванням характеризуючих особу підозрюваного даних, може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Окрім того, про можливість ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків та вчинення дій щодо залишення свого місця проживання може свідчити і той факт, що ОСОБА_5 також ухилився від виконання обов`язків військової служби та з березня 2023 року рахується таким, що самовільно залишив військову частину.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту про безпідставність ризику переховування від органу розслідування з тих підстав, що підозрюваний весь час проживав за своїм фактичним місцем проживання та сам 22.01.2025 прийшов до відділення поліції, з урахуванням встановлених слідчим суддею фактичних обставин кримінального правопорушення та характеризуючих особу підозрюваного даних можуть свідчити лише про певне зменшення ступеню існування вказаного ризику, а не про його виключення вцілому.

Окрім того, слідчий суддя також приймає до уваги, що наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 .

Суд відповідно до статті 178 КПК України, враховує ту обставину, що ОСОБА_5 після самовільного залишення військової частини був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, розгляд якого в суді на даний час триває. При цьому з акту проведення службового розслідування вбачається, що солдат ОСОБА_5 за час проходження військової служби неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у вигляді штрафів за вживання наркотичних речовин (постанова №205/8084/22 від 10.01.2023, постанова №205/16/23 від 02.01.2023, постанова №205/459/23 від 16.02.2023), а його втеча є насамперед метою уникнення відповідальності за скоєння військово-адміністративного правопорушення.

Слідчий суддя не погоджується з доводами сторонами захисту про те, що відсутні підстави для обрання найсуворішого запобіжного заходу, через те, що підозрюваний має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки вказані обставини не спростовують наведені прокурором ризики та не враховують положення ч.8 ст. 176 КПК України.

Таким чином слідчий суддя вважає, що незважаючи на презумпцію свободи та невинуватості, наявні ризики, які з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Право не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід є правом, а не обов`язком суду.

Слідчий суддя не встановив обставини для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки відмова у застосуванні запобіжного заходу, на чому наполягала сторона захисту, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не буде достатнім для запобігання встановленим в судовому засіданні ризикам, але суд враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, вчинення злочину військовослужбовцем строкової служби (а не призваним за мобілізацією), попередню процесуальну поведінку підозрюваного, його майновий та сімейний стан вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативний захід.

При цьому слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України має право на закриття кримінального провадження відносно нього за умови виконання вимог, визначених вказаною статтею, а тому безальтернативне тримання підозрюваного під вартою порушує справедливий баланс сторін та може свідчити про непропорційне втручання у право на свободу та особисту недоторканність підозрюваного, гарантованого ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Злочини, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відносяться до категорії тяжких злочинів за вчинення яких, відповідно до ч. 5 ст. 407 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років.

Частина 5 ст. 182 КПК України визначає, щодо відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, крім наведеного вище, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії», відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, враховуючи характер та обставини вчинення злочину, ненадання стороною обвинувачення жодних доказів щодо майнового стану підозрюваного, відсутність відомостей про працевлаштування підозрюваного та отримання ним значних доходів, слідчий суддя вважає за можливе визначити ОСОБА_5 заставу у середніх розмірах, а саме 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 гривень.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений у будь-який момент, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 22 березня 2025 року із визначенням застави в розмірі 121120 гривень.

Керуючись ст.176 - 178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 22 березня 2025 року.

Рахувати строк тримання під вартою з моменту затримання - з 14 год. 22 хв. 22.01.2025 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області.

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки строком на два місяці з дня внесення застави, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі с-ща Хорошів Житомирського району Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Строк дії ухвали встановити до 22.03.2025 року (включно).

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 10 хв. 27.01.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1