Провадження №1-кп/522/1097/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000615 від 10.08.2024 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Житомир, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.10.2017 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строк 1 рік;

- 23.06.2020 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 26.06.2020 за відбуттям строку покарання;

- 27.01.2023 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту. Звільнений 18.04.2023 за відбуттям строку покарання,

за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 № 451/2023 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ), Указом Президента України № 757 від 07.11.2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 8419-ІХ, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-IX від 08.11.2023, Указом Президента України від 05.02.2024, затвердженим Законом України № 3564-IX від 06.02.2024, Указом Президента України від 06.05.2024, затвердженим Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024, якими продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 12.08.2024, та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022, перебував о 17:32 годині 29.06.2024 у приміщенні магазину «Сільпо», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 39. Далі, побачивши на касі мобільний телефон «Samsung Galaxy M13», у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння чужим майном та предметом свого злочинного посягання він обрав зазначений мобільний телефон.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, взяв з каси мобільний телефон «Samsung Galaxy M13», належний ОСОБА_7 вартістю 7 599 гривень, та поклав його до кишені власних шорт.

В подальшому, ОСОБА_3 , розрахувавшись на касі за обраний в магазині товар, вийшов з приміщення магазину з викраденим майном та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись телефоном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 7 599 гривень.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та вчинене в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , а також документів, що стосуються особи обвинуваченого та заходів забезпечення кримінального провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся та зазначив, що обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті відповідають дійсності.

Пояснив суду, що дійсно побачив та викрав мобільний телефон, який лежав на касі магазину Сільпо, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 39. Каючись обвинувачений пояснив, що зробив неправильний вчинок, у нього були фінансові труднощі у зв`язку з чим він вчинив злочин. На теперішній час, він неофіційно працює продавцем на ринку, в повному обсязі відшкодував збитки потерпілій та у нього на утриманні є малолітня дитина.

Потерпіла ОСОБА_7 будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Матеріали кримінального провадження містять заяву потерпілої особи про проведення судового розгляду без її участі.

Також, потерпілою надано до суду заяву про відшкодування їй матеріальної шкоди обвинуваченим, відсутності будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 та призначення останньому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

У зв`язку з цим, суд з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, які не наполягали на обов`язковій участі потерпілого в судовому розгляді, вважав за можливе провести судовий розгляд без її участі.

Приймаючи до уваги вищенаведене судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та вчинена в умовах воєнного стану.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на наданих у судовому засіданні показах самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши покази обвинуваченого ОСОБА_3 суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно нього.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винністьобвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 єщире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд враховує, що ОСОБА_3 хоча і вчинив тяжкий злочин, однак його поведінка в суді свідчила про те, що він зробив для себе позитивні висновки, відверто засуджує свою поведінку, яка стала наслідком кримінального провадження відносно нього. Також суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, він має постійне місце проживання та реєстрацію, а також міцні соціальні зв`язки, має малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також добровільно відшкодував потерпілій матеріальну шкоду. Окрім того, суд враховує відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого з боку потерпілої, а також думку останньої щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення, усвідомлення останнім своєї злочинної поведінки, щире каяття обвинуваченого, дані про особу винного, зроблені для себе позитивні висновки та наміри виправитись, та не вчиняти злочини, що виглядало перед судом досить переконливо, а також позицію потерпілої сторони про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, а також призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також наддасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався. 21 серпня 2024 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання ОСОБА_3 , заборонивши залишати житло у період часу з 23 години до 05 години щодоби,строк якого сплив 15 жовтня 2024 року.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілою особою заявлено не було.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту ухвалення вироку.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- DVD-диск «PSP330WG21115834 4» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1