ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/1613/24

Провадження № 11-кп/820/138/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №0000714, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне, Василівського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 316 КК України,та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 316 КК Українита призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 307 КК України у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла;

- за ч.2 ст. 316 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 6 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог статті 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 11359 грн. 20 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ухвалено рахувати з 24 жовтня 2024 року, зарахувавши в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 05 квітня 2024 року до 23 жовтня 2024 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 , будучи наркозалежною особою, перебуваючи з 2016 року на програмі замісної підтримувальної терапії для хворих з опіоїдною залежністю, де отримував один раз на тиждень для самостійного приймання у її рамках замісний препарат - «Метафін ІС», який у своєму складі містить наркотичний засіб - метадон (фенадон), у КНП «Старокостянтинівська БПЛ», що розташована за адресою: вул. Захисників України, 47 м. Старокостянтинів, Хмельницького району Хмельницької області, вирішив з корисливих мотивів здійснювати збут частини отриманого наркотичного засобу іншим особам у місцях масового перебування громадян.

Так, ОСОБА_6 близько 09 години 09 хвилин 02 лютого 2024 року, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих з опіоідною залежністю, затвердженого Наказом МОЗ №200 від 27 березня 2012 року, перебуваючи в місцях масового перебування громадян, а саме поблизу будинку № 11/3, по вул. Миру, м. Старокостянтинов, Хмельницького району Хмельницької області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, незаконно збув особі із зміненими анкетними даними « ОСОБА_8 » за 450 грн. 1 (один) блістер із вмістом 2 (двох) таблеток білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), загальна маса якого у вказаних таблетках, складає 0, 0513г, який згідно з таблицею II списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, віднесено до наркотичного засобу, обіг якого обмежено.

Крім цього, ОСОБА_6 близько 09 години 37 хвилин 16 лютого 2024 року, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих з опіоідною залежністю, затвердженого Наказом МОЗ №200 від 27 березня 2012 року, перебуваючи в місцях масового перебування громадян, а саме поблизу будинку №1, по вул. Кривоноса, м.Старокостянтинов, Хмельницької області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, незаконно збув особі із зміненими анкетними даними « ОСОБА_8 » за 400 грн. 1 (один) блістер із вмістом 3 (трьох) таблеток білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), загальна маса якого у вказаних таблетках, складає 0, 0331г, який згідно з таблицею II списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, віднесено до наркотичного засобу, обіг якого обмежено.

Також ОСОБА_6 близько 08 години 33 хвилини 23 лютого 2024 року, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих з опіоідною залежністю, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України №200 від 27 березня 2012 року, перебуваючи в місцях масового перебування громадян, а саме поблизу будинку № 11/3 по вул. по вул. Миру, м. Старокостянтинов, Хмельницького району Хмельницької області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, незаконно збув особі із зміненими анкетними даними « ОСОБА_8 » за 400 грн. 1 (один) блістер із вмістом 2 (двох) таблеток білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), загальна маса якого у вказаних таблетках, складає 0.0489 г, який згідно з таблицею II списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 віднесено до наркотичного засобу, обіг якого обмежено.

Крім цього, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.307 КК України, 23 лютого 2024 року близько 08 години 43 хвилини, перебуваючи в місці масового перебування людей поблизу паркової зони, а саме неподалік будинку № 4/2 по вул. Авіаторів, м. Старокостянтинів, усвідомлюючи те, що він знаходиться у місці масового перебування громадян, реалізуючи свій умисел на відкрите (очевидне для інших осіб) вживання наркотичних засобів, помістив до пластикової ємності наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, який згідно з таблицею II списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, віднесено до наркотичного засобу, обіг якого обмежено, який поєднав із водою, після чого вказану рідину за допомогою шприца об`ємом 20мл та голки, ввів внутрішньовенно, шляхом ін`єкції у власну ліву руку, тобто публічно вживав наркотичні засоби, поблизу паркової зони, а саме неподалік будинку № 4/2 по вул. Авіаторів, м. Старокостянтинів.

Він же 05 квітня 2024 року близько 08 години 40 хвилин, перебуваючи в місці масового перебування людей поблизу магазину «Фора», розташованого за адресою вул. Миру 19/2, м. Старокостянтинов Хмельницької області, усвідомлюючи, що він знаходиться у місці масового перебування громадян, реалізуючи свій умисел на відкрите (очевидне для інших осіб) вживання наркотичних засобів, помістив до пластикової ємності наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, який згідно з таблицею II списку №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, віднесено до наркотичного засобу, обіг якого обмежено, який поєднав із водою, після чого вказану рідину за допомогою шприца об`ємом 20мл та голки, ввів внутрішньовенно, шляхом ін`єкції у ліву руку, тобто повторно публічно вживав, де був затриманий працівниками ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи вирок у частині доведеність його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання за ч.2 ст. 307, ч.2 ст.316 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення покарання не врахував у повній мірі всіх пом`якшуючих обставин та призначив надто суворе покарання.

Зазначає, що обставиною, що пом`якшує покарання є визнання ним вини в повному обсязі, щиросердечне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання, як досудовим розслідуванням, так і судом першої інстанції не встановлено, що також підтверджує його щирість в розкаянні скоєного кримінального правопорушення. Крім того, він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікарів психіатрів, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2015 року на програмі замісної терапії, неофіційно працює.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити повністю, враховуючи також позитивну характеристику обвинуваченого зі слідчого ізолятора.

Обвинувачений просив застосувати вимоги ст.69 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, також врахувати, що наркоманія це хвороба, він розкаюється у скоєному, неофіційно працював на СТО, шлюб розірвано, діти проживають з дружиною, він сам проживає.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення, оскільки суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин по справі постановив законне і обґрунтоване рішення, відсутні підстави для застосування вимог статті 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за частинами 2 статті 307, частиною 2 статті 316 КК України. Провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, наведених у вироку, правильність кваліфікації його дій за частинами 2 статті 307, частиною 2 статті 316 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, вважаючи його занадто суворим та необґрунтованим, просить застосувати статтю 69 КК України та призначити покарання більше м`яке, ніж передбачено законом.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими апеляційними доводами та вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, обранні його виду та розміру, керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень; особу обвинуваченого, який не одружений, має на утриманні двох неповнолітній дітей, офіційно не працює, не перебуває на обліку у лікарів психіатра, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2015 року, не судимий в силу ст.89 КК України, визнавши обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Зазначене у своїй сукупності стало підставою для ухвалення судом рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частиною 2 статті 316 КК України, при цьому санкцією ч.2 ст.307 КК України передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також враховуючи вимоги частини 1 статті 70 КК України, суд першої інстанції застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначив остаточне покарання у виді 6 років 1 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, яке вважав необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами.

Колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням ОСОБА_6 та вважає, що судом були дотримані вимоги кримінального закону в повному обсязі, а висновки суду належним чином вмотивовані.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства на строк, який суд призначив майже в мінімальних межах санкції частини 2 статті 307 КК України, при цьому призначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.2 ст.316 КК України. більш суворим.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог статті 69 КК України та роз`яснень, що містяться у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з наступними змінами, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

У своєму висновку по справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 Верховний Суд вкотре наголосив, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду лише у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

В той час, встановлені судом у даному кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, а також наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей, за своєю суттю не є тими,що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних злочинів. Їх наявність сама по собі не тягне за собою безумовного застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті кримінального закону.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, суспільну небезпечність і характер вчинених кримінальних правопорушень, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав та можливостей зменшити розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією частини 2 статті 307 та частини 2 статті 316КК України та вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень статті 69 КК України не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей та те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів психіатрів, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2015 року на програмі замісної терапії, наявність характеристики Хмельницького СІЗО, також не є обставинами, що зменшують суспільну небезпечність і тяжкість вчинених злочинів та не можуть слугувати безумовними підставами для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень статті 69 КК України, з огляду на перелічені вище обставини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений не судимий в силу вимог статті 89 КК України, а також матеріали провадження не містять доказів наявності на утриманні у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, враховуючи зазначені вище факти, характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає призначене йому судом покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та відсутність підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість, не вбачаючи підстав для пом`якшення цього покарання, із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування при призначенні покарання вимог статті 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції ухвалено законне, вмотивоване і обґрунтоване рішення, матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3