печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8963/24-к
У Х В А Л А

02 грудня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 317 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді суду перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 від 27.10.2022 року стосовно вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказаних злочинів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, зокрема, протоколу про проведення обшуку від 02.03.2023 з додатками та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва про дозвіл на проведення обшуку від 06.03.2023 (справа № 761/7850/23, провадження 1-кс/761/5307/2023).

Клопотання обгрунтоване тим, що обшук проведено без відповідної санкції суду у зв`язку з необхідністю врятування майна, що може бути речовим доказом - окремих речей, предметів, документів, що зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як факти та обставини, що встановлюються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а клопотання про проведення обшуку було подано до Шевченівського районного суду м. Києва лише 06.03.2023, тобто з порушеням строків, передбачених КПК України, та без зазначень обставин, які б свідчили про реальну загрозу знищення вказаного майна.

Захисники клопотання обвинуваченого підтримали, просили задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення вказаного клопотання, оскільки дозвіл на проведення обшуку було надано.

Щодо заявленого клопотання про визнання доказів очевидно недопуститмими, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України визначено, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів лише під час ухвалення судового рішення.

Відповідно ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Тобто, очевидна недопустимість може бути встановлена як за ініціативою суду при дослідженні доказів, так і за клопотанням учасників провадження. Це обґрунтовується положеннями ст. 94 КПК України та ч. 3 ст. 89 КПК України.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Суд може визнати докази очевидно недопустимими у зв`язку з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, за здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов, за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості.

В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Так 18.11.2024 під час судового засідання було досліджено документи, які знаходяться в томі 9 судової справи, зокрема: протокол про проведення обшуку від 02.03.2023 з додатками (аркуші справи 168-179) та ухвала Шевченківського районного суду м. Києва про дозвіл на проведення обшуку від 06.03.2023 (справа № 761/7850/23, провадження № 1-кс/761/5307/2023) (аркуші справи 183-187).

Встановлено, що обшук автомобіля Тойота Land Cruiser д.н.з НОМЕР_1 було проведено 02.03.2023 старшим слідчим в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_11 на підставі рапорту оперативного підрозділу № 5/6/3/1-3721 від 02.03.2023 та у зв?язку з необхідністю врятування майна, що може бути речовим доказом - окремих речей, предметів, документів, що зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як факти та обставини, що встановлюються під час кримінального провадження.

06.03.2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано клопотання про проведення обшуку, яке було задоволено слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_12 .

Обвинувачений зазначає, що клопотання слідчого про проведення обшуку без дозволу суду мотивовано невідкладним випадком та реальною загрозою знищення майна - окремих речей, предметів, документів, що зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Разом з тим обвинувачений наголошує на тому, що працівникам Служби безпеки України завчасно було відомо, що автомобіль марки Тойота Land Cruiser, д.н.з НОМЕР_1 , перебував у користуванні ОСОБА_8 , зокрема, це зазначено у протоколі обшуку, у клопотанні слідчого та ухвалі суду, тобто у слідчого було достатньо часу, щоб звернутися до суду з відповідним клопотанням до проведення обшуку.

Крім того, обвинувачений вказує, що обшук автомобіля розпочався через 2 години після його затримання, тобто не було жодного невідкладного випадку, а у слідчого було достатньо часу для того, щоб звернутись до суду з відповідним клопотанням, але клопотання надійшло до суду лише 06.03.2023.

Разом з тим, вказані обставини перевірялись слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києві під час розгляду клопотання слідчого про проведення обшуку, за результатами якого було задоволено вказане клопотання та надано дозвіл на проведення обшуку, який відбувся 02.03.2024.

Таким чином, посилання обвинуваченого на те, що вказані докази є очевидно недопустимими доказами з огляду на істотне порушення прав і свобод людини при їх отриманні, не знаходять свого підтвердження з огляду на наявність судового рішення, яким дозволено проведеня обшуку.

Разом з тим, суд надасть оцінку вказаним доказам з точки зору допустимості при винесенні судового рішення.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що обвинувачений, як і сторона захисту, був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і заздалегідь знав про вказані обставини, які, на його думку, свідчать про очевидну недопустимість зазначених доказів.

Однак, безпосередньо під час дослідження письмових доказів кримінального провадження, зокрема, і вказаних документів, обвинувачений таке клопотання не заявляв, не повідомляв суд про наявність у нього такого клопотання чи про намір заявити таке клопотання, що не дало підстав суду своєчасно поставити на вирішення сторін це клопотання згідно з вимогами ч. 2 ст. 86 КПК України.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 89 КПК України та враховуючи, що зазначені обвинуваченим докази уже були досліджені у судовому засіданні, не мають явних ознак недопустимості, суд не вбачає правових підстав для визнання очевидно недопустимим цих доказів на підставі ч. 2 ст. 89 КПК України і вважає необхідним вирішити питання їх допустимості у загальному порядку, передбаченому ч. 1 ст. 89 КПК України, тобто в нарадчій кімнаті перед ухваленням судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 86, 89, 376, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про визнання доказів очевидно недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1