Справа № 466/2026/25
Провадження № 1-кс/466/667/25
У Х В А Л А

04 березня 2025 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав, Дрогобицького району, Львівської області, громадянина України, українця, раніше судимого, 25.09.2024 звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000280 від 01.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-

в с т а н о в и в:

03.03.2025 слідчий СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання покликається на те, що слідчими слідчого відділення відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000280 від 01.03.2025 за підозрою ОСОБА_5 . у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2024 військовослужбовця ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Водночас, ОСОБА_5 в порушення вимог зазначеного вище законодавства, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , 17.02.2025, в період часу з 02:15 год., по 02:18 год., перебуваючи на надземній автостоянці, яка знаходиться навпроти будинку № 69А, що розташований на проспекті В`ячеслава Чорновола у м. Львові, реалізуючи свій прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, шляхом волочіння, заволодів мопедом марки «YAMAHA» «VINO» синього кольору, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_7 та перебуває у користуванні та власності відповідно до укладеного раніше усного договору купівлі продажу потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок чого, всупереч волі власника, незаконно заволодів вказаним мопедом, вартістю 500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.02.2025 становить 20 810 грн.

02.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, акт та матеріали службового розслідування, протокол затримання ОСОБА_5 , протокол допиту потерпілого та свідків очевидців, інші матеріали кримінального провадження, зібрані у ході досудового розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням даного кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Щодо наявності у справі ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України слід зазначити наступне.

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування/суду існує та обумовлений можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років із можливості застосування ст.75 КК України, а також існування умов для життя підозрюваного ОСОБА_5 в умовах розшуку, можливості його переховування як на території України, так і за межами України (в тому числі на непідконтрольній території).

При встановленні ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному проваджені слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

У разі відсутності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 може впливати на свідків з метою схиляння їх до зміни або відмови від надання правдивих свідчень у суді, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_5 , маючи певні навички використання зброї як військовослужбовець, перебуваючи на волі може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування, - таким чином підозрюваний може перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином.

Крім того, підозрюваний, що вчинив злочин в умовах воєнного стану, з великою вірогідністю може вчинити інші тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Таким чином сторона обвинувачення вважає, що у кримінальному провадженні наявні ризики того, що у разі не обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу, останній може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків обвинувачення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу окрім іншого повинно містити обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_5 (за ч.1 ст. 289 КК України), його проживання поза територією м.Львова, а також дію у державі воєнного стану, сторона обвинувачення вважає, що у даному випадку застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід неможливо.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вплине негативно на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, не здійснить підрив авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття підозрюваного ОСОБА_5 під варту.

Такий висновок прокурора не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів та матеріалів кримінального провадження № 0000280 у їх сукупності, встановлено, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою, немає.

З огляду на викладене, з урахуванням всіх перелічених ризиків, слідчий СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 звернулась до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених вище підстав, просив таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечила щодо заявленого клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під-вартою, просила суд розглянути можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту посилаючись на поганий стан здоров`я підозрюваного.

Заслухавши доводи учасників процесу, з`ясувавши обставини справи, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання встановлено, що02.03.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.289 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, за його вчинення передбачено основне покарання у виді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним із можливою мірою покарання у разі визнання його винним у вчиненні вищевказаного злочину, в якому він підозрюється, є неодруженим та на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, його проживання поза територією м.Львова, а також дією у державі воєнного стану, а також існування умов для життя підозрюваного ОСОБА_5 в умовах розшуку, можливості його переховування як на території України, так і за межами України (в тому числі на непідконтрольній території).

Між тим, Законом України № 2531-IX від 16.08.2022 статтю 176 КПК України доповнено частиною восьмою, згідно якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно такий запобіжний захід як тримання під вартою.

Враховуючи особу підозрюваного, обґрунтованість його підозри у вчиненні злочину, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вважаю, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Окрім того, жодних доказів, які б підтверджували стан здоров`я підозрюваного захисником не надано.

Підозрюваному ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З наведених вище мотивів слідча суддя констатує відсутність підстав для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У клопотанні слідчий просить суд визначити підозрюваному заставу у розмірі 40 /сорок/ прожиткових мінімумів доходів для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо не помірним для нього.

Розмір застави встановлюється слідчим суддею, судом, у розмірах, передбачених частиною п`ятою статті 182 КПК України: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Призначаючи заставу, на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб з 02 березня 2025 року (з часу фактичного затримання) до 30 квітня 2025 року включно з визначенням застави.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 20 /двадцяти/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. /шістдесят тисяч п"ятсот шістдесят гривень /.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок ОСОБА_5 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч.4 ст.202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави на ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому підозрюваний перебуває та проживає ,без дозволу слідчого, прокурора та суду.

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

4) утриматися від спілкування із потерпілими, свідками у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали рахувати з 02 березня 2025року (з часу фактичного затримання) по 30 квітня 2025року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Львівського слідчого ізолятора Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Львівського слідчого ізолятора негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області та прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Вручити копію ухвали учасникам процесу та скерувати начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» - для відома.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 07.03.2025 о 09.10 год.

Слідча суддя ОСОБА_1