Справа № 953/9992/24
н/п 1-кс/953/1877/25
"10" березня 2025 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,
Орган досудового розслідування встановив, що у невстановлений час, але не пізніше червня 2024 року у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння особам призовного віку, уникнути призову під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до вказаної злочинної діяльності ОСОБА_4 залучив у тому числі ОСОБА_8 , який займався підшуканням осіб призовного віку, які мають умисел на незаконне уникнення призову під час мобілізації, а також на незаконне перетинання державного кордону України; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які використовуючи свої зв`язки та вплив на працівників закладів охорони здоров`я, розташованих на території м. Харкова та Харківської області, допомагають особам призовного віку у проходженні фіктивного лікування та отриманні підроблених медичних документів.
Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчиняли дії спрямовані на створення реальних перешкод законній діяльності Збройним Силам України та іншим військовим формуванням, в частині їх обов`язку з підтримання належної мобілізаційної готовності, тобто у сприянні особам призовного віку в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, шляхом організації проходження вказаними особами фіктивного лікування у медичних закладах м. Харкова та Харківської області, з метою подальшого отримання ними статусу інваліда.
Орган досудового розслідування встановив, що не пізніше червня 2024 року, до ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_11 з проханням у сприянні йому в отриманні статусу інваліда ІІ групи з метою уникнення призову під час мобілізації, оскільки є особою, що підлягає мобілізації.
Після чого ОСОБА_8 , діючи відповідно до раніше розробленого злочинного плану, отримав від ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 5000 доларів США та відповідні документи, які в подальшому передав ОСОБА_4 з метою організації проходження ОСОБА_11 фіктивного обстеження та лікування у медичних закладах.
У подальшому ОСОБА_4 , з метою реалізації злочинного плану, розподіливши між всіма учасниками, отримані від ОСОБА_11 грошові кошти, надав вказівку ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у сприянні ОСОБА_11 проходження фіктивного обстеження та лікування, отриманні підроблених медичних документів та набуття останнім статусу інваліда ІІ групи.
У період червня-жовтня 2024 року ОСОБА_11 , діючи за вказівками ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , пройшов фіктивне обстеження та лікування у медичних закладах м. Харкова та Харківської області, за результатами яких отримав фіктивну медичну документацію.
16 вересня 2024 року ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_4 , що відсутня можливість реалізувати раніше досягнену домовленість щодо отримання ОСОБА_11 статусу інваліда ІІ групи, однак є можливість отримати статус інваліда ІІІ групи.
Після чого ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_8 та повідомив йому про вищевказані обставини та попросив узгодити з ОСОБА_11 позицію щодо отримання ним статусу інваліда ІІІ групи
ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, зателефонував ОСОБА_11 та погодив з ним позицію щодо отримання статусу інваліда ІІІ групи, на що останній надав свою згоду.
Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у зазначений вище період часу здійснили дії спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, що полягало у сприянні особам призовного віку в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, у зазначений вище період часу у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник протиправний умисел, спрямований на сприяння у незаконному переправленні ОСОБА_11 через державний кордон України шляхом усунення перешкод, а саме оформлення фіктивної медичної документації, що надає право на отримання статусу інваліда.
Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, продовжуючи діяти з корисливих мотивів, отримавши раніше від ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 5000 доларів США, зателефонували йому, та під час телефонної розмови довідалися, що отримання статусу інваліда ОСОБА_11 потрібно не лише задля уникнення призову під час мобілізації, а й для незаконного перетину державного кордону України, після чого у них виник злочинний умисел на сприяння у незаконному переправлені ОСОБА_11 через державний кордон України.
Після чого ОСОБА_8 , будучи адвокатом, тобто особою, що знає та розуміє положення чинного законодавства України, з метою досягнення спільного злочинного умислу під час телефонної розмови з ОСОБА_11 переконав його у тому, що перетнути державний кордон України можуть особи з будь-якою групою інвалідності, зокрема і ІІІ групою, та погодив з ним подальше проходження фіктивного обстеження та лікування задля отримання статусу інваліда ІІІ групи, тим самим сприяв разом з ОСОБА_4 у незаконному переправленні ОСОБА_11 через державний кордон України, шляхом усуненням перешкод.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто сприяння у незаконному переправленню особи через державний кордон України, шляхом усуненням перешкод, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
13 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13 березня 2025 року без визначення розміру застави.
Постановою в.о. керівника Харківської обласної прокуратури продовжений строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме - до 13 квітня 2025 року.
Слідчий зазначає, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема: даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контроль особи від 16.07.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж 16.07.2024; 07.11.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо контроль особи від 20.09.2024, 18.11.2024; даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 18.11.2024.
Слідчий зазначає, що строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою спливає 13 березня 2025 року, однак у вказаному кримінальному провадженні необхідно виконати цілу низку процесуальних дій, а саме: отримати висновки призначених судово фоноскопічних експертиз, встановити та допитати свідків, скласти повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри; ознайомити підозрюваних з матеріалами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі (розшукові) дії, необхідність в яких може виникнути під час досудового розслідування, у зв`язку з чим наразі виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .
Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії застосованого стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий стверджує про наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що може спонукати підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім того, підозрюваний також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема перешкоджати органу досудового розслідування встановленню інших осіб причетних до вчинення даних кримінальних правопорушень, повідомити їх про хід розслідування, враховуючи, що наразі органу досудового розслідування необхідно встановити осіб, які сприяли ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував та просив обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід.
Захисники - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення в обґрунтування клопотання, не підтверджені жодними доказами. Зазначили, що підозрюваний має стійкі соціальні та родинні зв`язки, постійне місце проживання, не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а тому просили обрати щодо свого підзахисного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, який на їх переконання, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
13 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13 березня 2025 року без визначення розміру застави.
07 березня 2025 року постановою в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 продовжений строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме - до 13 квітня 2025 року.
Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.
Слідчий суддя враховує, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, слідчий звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , посилається на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме: даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контроль особи від 16.07.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж 16.07.2024; 07.11.2024; даними протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо контроль особи від 20.09.2024, 18.11.2024; даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 18.11.2024.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178, 199 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який має зареєстроване місце мешкання на території м. Харкова, проте фактично мешкає за іншою адресою, одружений, тобто має міцні соціальні та родинні зв`язки, офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та у випадку його засудження за вчинення вказаного кримінального правопорушення, йому може бути призначене лише покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі.
Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим.
Слідчий суддя зауважує на тому, що вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні (продовження) запобіжного заходу, зокрема і тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, а тому слідчий суддя зобов`язаний під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до підозрюваного, врахувати таку обставину.
Крім того, слідчий суддя при встановленні продовження існування даного ризику враховує існування й інших факторів, які можуть свідчити про наявність у підозрюваного можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду, зокрема слідчий суддя враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема встановленню інших осіб причетних до скоєння даних кримінальних правопорушень, повідомляти їх про хід розслідування, враховуючи, що наразі досудове розслідування не завершене та не всі особи, причетні до вчинення цього кримінального правопорушення встановлені, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.
Отже, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати кримінальному провадженню або ж створять загрозу суспільству.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя вивчав можливість застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, з огляду на встановлені обставини, те, що ОСОБА_4 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що свідчить про надзвичайно високу суспільну небезпечність таких дій, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, щоб запобігти спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1 та 4 частини першої статті 177 КПК України.
Висновок слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків та виправдовують тримання особи під вартою, а наведені в клопотанні обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою.
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи вищенаведені відомості, у слідчого судді не виникає сумнівів щодо наявності та доведеності ризиків, якими слідчий та прокурор обґрунтовує необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу як тримання підозрюваного під вартою, оскільки ризики, які існували на час застосування цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин інкримінованих йому злочинів.
З огляду на викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, а саме - суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, його вік та репутацію, міцність соціальних зв`язків, ризик продовження протиправної поведінки, слідчий суддя вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати, а отже запобіжний захід у виді тримання під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного на цій стадії досудового розслідування є недостатнім, щоб забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
За вказаних підстав слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 у межах строку досудового розслідування, тобто до 13 квітня 2025 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Враховуючи положення ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, а також беручи до уваги підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, слідчий суддя вважає за можливе не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні у тому числі кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 114-2 КК України, що дає право слідчому судді не застосовувати до підозрюваної інших запобіжних заходів в період дії воєнного стану.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197 КПК України,
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" у межах строку досудового розслідування до 13 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали встановити до 13 квітня 2025 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 - у той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складений 11 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1