Справа №127/4408/25
Провадження №1-кс/127/1987/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні - т.в.о. заступника начальника відділення СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000038 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання т.в.о. заступника начальника відділення СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 24.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи про військову агресію збройних сил російської федерації та введення на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2023 №2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022, строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє Указом Президента України від 28.10.2024 № 740/2024, який затверджено Законом України від 29.10.2024 № 4024-IX, дію воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, в листопаді 2024 року більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці, діючи з корисливих мотивів, вступив в злочинну змову з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та вони спільно розробили єдиний план злочинних дій спрямований на вимагання та заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом погрози та застосування насильства над ним, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , з жовтня 2024 року орендував (без укладання договору оренди) у ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 автомобіль марки «Volkswagen» моделі «e-golf», 2014 року випуску, та у ході його експлуатації у листопаді 2024 року випадково його пошкодив, а саме пошкодив решітку переднього бамперу. У зв`язку з вказаними обставинами, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 здійснити ремонт вказаного автомобіля за власні кошти, однак останні усвідомлюючи реальну вартість ремонту вказаного автомобіля, розуміючи можливість отримати від ОСОБА_9 додатково грошові кошти під приводом ремонту автомобіля, безпідставно та умисно завищили вартість ремонту автомобіля марки «Volkswagen» моделі «e-golf», 2014 року випуску, та почали вимагати від ОСОБА_9 їх сплати, у тому числі погрозою та застосуванням фізичного насильства.

У результаті чого, ОСОБА_9 у період часу з середини листопада 2024 року по середину грудня 2024 року (точний час досудовим розслідування не встановлено), на вимогу ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , віддав останнім грошові кошти у загальній сумі 10 000 грн., однак вказана сума була не остаточною, та згідно висунутих вимог останніх, ОСОБА_9 мав надати ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 решту грошових коштів у сумі 2000 грн.

У подальшому, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, стало відомо, про існування боргу у третьої особи перед потерпілим ОСОБА_9 у сумі 3 000 доларів США. У цей час, у ОСОБА_7 який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел на обернення вказаної ситуації на свою користь та безпідставного збагачення за рахунок коштів ОСОБА_9 . У зв`язку з чим, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин запропонували ОСОБА_9 посприяти у поверненні йому боргу у сумі 3 000 доларів США, за умови, що частину вказаних коштів ОСОБА_9 віддасть їм. На вказану пропозицію ОСОБА_9 відмовився та повідомив, що найближчим часом йому добровільно повернуть борг, та з повернутих коштів він поверне ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 2 000 грн.

На початку лютого 2025 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, стало відомо про повернення ОСОБА_9 боргу у розмірі 3000 доларів США та фактичної наявності у останнього грошових коштів, з метою доведення свого злочинного умислу на незаконне збагачення, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повідомили ОСОБА_9 неправдиву інформацію про те, що це вони посприяли у повернення йому боргу, та висунули неправомірну вимогу про надання їм 500 (п`ятсот) доларів США, супроводжуючи таку вимогу психологічним тиском та погрозою заподіяння тілесних ушкоджень, які потерпілий сприймав як реальні.

Продовжуючи реалізувати свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , продовжили чинити щодо ОСОБА_9 психологічний та фізичний тиск, так 05.02.2025 близько 11 год. 22 хв., останні перебували в приміщенні АЗС «БРСМ НАФТА», що в м. Вінниці по вул. Якова Гальчевського, 60А, де зустріли ОСОБА_9 та слідуючи за ним, попередньо узгодивши план дій, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 відвели потерпілого ОСОБА_9 за будівлю АЗС, та під час розмови задля подальшого отримання коштів та доведення до ОСОБА_9 реальності своїх погроз, у разі невиконання їхньої незаконної вимоги, продовжували погрожувати заподіянням тілесних ушкоджень, та у подальшому ОСОБА_7 наніс правою рукою в ділянку живота ОСОБА_9 та один удар долонею правої руки в ділянку голови ОСОБА_9 та один удар головою в ділянку голови ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 завдав один удар лівою рукою в ділянку голови, тим самим, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця на носі, що згідно висновку експерта належить до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи діяти згідно попередньо обумовленого плану, спрямованого на незаконне вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 07.02.2025 близько 15 год. 15 хв., ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зателефонував потерпілому ОСОБА_9 та повідомив про необхідність залишити грошові кошти в сумі розмірі 500 доларів США баристі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що працює в кав`ярні «Бу бу бу» в м. Вінниці по вулиці Якова Гальчевського (Тимощука),39.

Після чого, ОСОБА_9 , діючи під контролем правоохоронних органів, на виконання вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 07.02.2025 близько 15.50 год., перебуваючи в кав`ярні «Бу бу бу» в м. Вінниці по вулиці Якова Гальчевського (Тимощука), 39, передав ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 500 доларів США, для подальшої передачі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

У подальшому, 07.02.2025 у період часу з 16:00 год до 16:30 год., попередньо домовившись, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з метою отримання залишених потерпілим ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 500 доларів США, прибули до приміщення кав`ярні « ІНФОРМАЦІЯ_6 » м. Вінниці по вулиці Якова Гальчевського (Тимощука), 39, де були затриманні, у порядку ст. 208 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 діючи в умовах воєнного стану, із застосуванням насильства вимагали від потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 500 доларів США та діючи під контролем правоохоронних органів отримали вказані грошові кошти.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна, вчиненого з погрозою насильства над потерпілим (вимагання) за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 208 КПК України 07.02.2025 о 17:09 затриманий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниці, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимийта йому 07.02.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:

?Протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06.02.2025 та 07.02.2025;

?Протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_9 від 07.02.2025;

?Висновком експерта № 190 від 07.02.2025;

?Протоколом огляду документу від 07.02.2025;

?Протоколом за результатами проведення НСРД від 06.02.2025;

?Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.02.2025;

?Протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_10 від 07.02.2025;

?Протоколами затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України;

?Протоколами проведення обшуків від 07.02.2025;

?Повідомленням про підозру ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин;

- незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_6 не одружений, у нього відсутнє постійне місце роботи та джерела доходів, останній враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення та його зухвалість схильний до вчинення насильства, отже відсутні соціально стримуючі фактори тому існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 може продовжити свою протиправну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення в тому числі пов`язані із застосуванням насильства.

Крім того, існують ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 розуміючи те, що він вчинив умисний особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, з конфіскацією майна, маючи на меті ухилення від відповідальності за вчинене може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також маючи анкетні дані свідків у кримінальному провадженні незаконно впливати на них з метою зміни їх показів.

За таких обставин та беручи до уваги, що вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам, слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки підозра не відповідає дійсним обставинам справи, просив застосувати до ОСОБА_6 домашній арешт або визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку захисника та пояснив, що підозра про вимагання не відповідає дійсності, оскільки потерпілий не виконував умови договору оренди, пошкодив транспортний засіб та не відремонтував його.

Слідчий суддя, вислухавши думку підозрюваного та його захисника, слідчого, прокурора, дослідивши матеріали клопотання слідчого, матеріали кримінального провадження, характеризуючі дані підозрюваного, прийшов до наступного висновку.

СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 24.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В рамках вказаного провадження 08.02.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України тобто у вимозі передачі чужого майна, вчиненого з погрозою насильства над потерпілим (вимагання) за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України обґрунтована. Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання та доведена прокурором при розгляді даного клопотання.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого правопорушення та можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі, що в своїй сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також існує ризик, впливу на свідків та потерпілого, з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для підозрюваного, свідчення яких мають важливе значення для встановлення усіх обставин кримінального провадження, тому існує ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Однак ризики вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкодити здійсненню досудового розслідування наразі не доведено. Зокрема, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одного лише посилання на можливість протидії підозрюваним досудовому розслідуванню є недостатнім, воно повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, які містять незаперечні фактичні дані про таке.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, а також дані, що характеризують особу підозрюваного (неодружений, раніше не судимий, покази надає, працевлаштований), стан його здоров`я, який не виключає можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження. Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, які вказані слідчим та доведені матеріалами справи. Тому, для досягнення мети застосування запобіжних заходів, на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, не визначення розміру застави це право суду, а не обов`язок, а тому право на не визначення розміру застави повинно бути належно обґрунтованим.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Таким чином, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції з прав людини.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При вирішенні питання щодо можливості визначення застави та її розміру, суд бере до уваги обставини кримінального правопорушення, відповідно до яких між потерпілим та ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини, зокрема невиконання потерпілим умов договору оренди та пошкодження орендованого транспортного засобу, які в подальшому потребують перевірки органом досудового розслідування та суму, яка вимагалась - 500 доларів США.

Також судом враховуються характеризуючі дані підозрюваного, який раніше не судимий, надає покази, має постійне місце проживання.

Крім того, слід враховувати, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, особу підозрюваного, який раніше не судимий, співпрацює зі слідством, його матеріальний стан, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, передбаченої ч. 5 ст. 182 КПК України для даної категорії злочинів - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.,яка здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не є завідомо непомірною для останнього.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні - т.в.о. заступника начальника відділення СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання особи, тобто з 07.02.2025 по 07.04.2025 включно.

Одночасно визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

?прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

?не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

?утриматись від спілкування з потерпілим у даному кримінальному провадженні;

?здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя