Справа № 553/4366/24
Провадження № 1-кп/553/432/2025
В И Р О К

Іменем України

28.02.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави кримінальне провадження № 0000637 від 01.11.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, вірменина, громадянина України, освіта середня спеціальна, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, інвалідності не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-- 03.07.2017 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

- 07.12.2017 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

- 16.07.2018 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений по відбуттю строку покарання 18.07.2022;

засуджений 21.01.2025 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців (вирок набрав законної сили 21.02.2025),

?у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 , 01.11.2024, близько 05:40 год, перебуваючи неподалік будинку № 10 по вул. Володимира Івасюка в м. Полтава, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з корисливих мотивів та з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, вчинив напад на ОСОБА_7 , погрожуючи предметом зовні схожим на пістолет та подавляючи її волю до опору, тобто з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, та вимагаючи у ОСОБА_7 негайно передати йому грошові кошти та цінні речі.

Сприймаючи вказані погрози як реальну небезпеку для власного життя та здоров`я, потерпіла зняла зі своєї шиї ланцюжок із золота без вставок, 585 проби, масою 5,14 г, вартістю 20 192,40 грн., з підвісом у вигляді брухту золота без вставок, 585 проби, масою 1,07 г, вартістю 2 254,48 грн., які передала ОСОБА_6 .

Заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 22 440,66 грн.

Під час виконання дій, передбачених ст. 348 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що визнає вину, однак не погоджується з кваліфікацією, так як в нього була відсутня зброя та він не висловлював погроз застосувати насильство до потерпілої.

Судом постановлено досліджувати докази у кримінальному провадженні у повному обсязі та визначено порядок їх дослідження.

Однак, при судовому розгляду обвинувачений змінив позицію, зазначив що повністю визнає вину, погоджується зі змістом обвинувачення та кваліфікацією інкримінованого кримінального правопорушення. Пояснив, що керувався, як він потім зрозумів, помилковими юридичними порадами першого захисника щодо позиції захисту.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за клопотанням та згодою учасників процесу, судом без видалення до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, якою змінено визначений обсяг доказів та порядок їх дослідження, визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність та істинність їх позиції не викликає сумнівів. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат у кримінальному провадженні та речових доказів. Судом також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно приблизно о 05 годині на початку листопада 2024 року, в районі мікрорайону «Левада» умісті Полтави покертався пішки з нічної зміни з роботи, йшов додому в сторони с. Терешки. Побачив між багатоповерхових будинків у дворі дівчину з собакою, підійшов до неї, десь на відстані 2 метрів, з метою заволодіння її майном, погрожуючи іграшковим пістолетом, який ззовні схожий на справжній, вимагав негайно віддати грошові кошти та цінні речі. Обвинувачений детально в судовому засіданні зазначив про вчинені дії в ході розбійного нападу, вказав, що потерпіла зняла зі своєї шиї ланцюжок із золота з підвісом, який йому передала. Телефон та обручку, які були у потерпілої не вимагав віддати. Заволодівши майном потерпілої, пішов з місця вчинення злочину. Підвіс наступного дня здав на одному з ринків м. Полтави, а ланцюжок приніс додому за місцем фактичного мешкання, який потім в ході обшуку було вилучено.

Об`єм викраденого визнає, у вчиненому кається, висловлює жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, зазначив, що відчуває сором за вчинені дії, намагався здійснити дії по відшкодуванню заподіяної шкоди потерпілій, вибачається за скоєне, вказує, що більше не буде вчиняти злочини.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Потерпілий ОСОБА_7 в ході допиту в судовому засіданні вказала що зранку о 05:40 год 01.11.2024 вийшла з під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_3 , разом з собакою на прогулянку, зайшли за будинок та йшла вздовж будинку по АДРЕСА_4 . Вуличне освітлення було вимкнене, від вікон в будинку було трохи світла, вона підсвічувала шлях ліхтариком на телефоні. В цей час, коли вона йшла по пішохідній доріжці, її обійшов хлопець та став попереду на відстані близько 1 метру, направив на неї пістолет на витягнутій руці, який вона змогла розгледіти та розпізнала за загальними ознаками, оскільки підсвічувала ліхтариком. Звідки вийшов хлопець не змогла розгледіти, в якій руці він тримав пістолет на даний час не пам`ятає. Направила на нього ліхтарик, на що він сказав вимкнути його та сховати телефон. Особу, який стояв перед нею вона розгледіла, це був обвинувачений одягнений в одяг темного кольору. На вимогу чоловіка, який стояв перед нею, вимкнула ліхтарик на телефоні, після чого він запитав, що вона має при собі з цінних речей, на що вона відповідала, що нічого не має, окрім телефону та ключів, оскільки вийшла вигуляти собаку. Потім наказав вивернути кармани, в цей час пістолет був направлений на неї. Вивернула кармани, випали ключі, телефон взяла в руку, після чого він сказав сховати телефон. В цей момент її собака породи йорк почала гавкати на нападника, після чого він направив на неї пістолет та сказав, що зараз пристрелить. Після чого, вона відтягнула собаку до себе. Хлопець запитав, чи є щось з золота, відповіла, що має обручку, запитав, що ще є, повідомила, що є золотий ланцюжок. Він сказав зняти ланцюжок, але оскільки він був короткий та через хвилювання в неї не виходило його розстебнути, тому вона запропонувала зняти каблучку, оскільки це буде швидше. Хлопець відмовлявся забрати каблучку наполягав щоб вона зняла ланцюжок, але в неї не виходило, вона запропонувала зірвати його, але він відмовився сказав розстібати. Зняти ланцюжок не змогла, так як тримала на поводку собаку, потім він забрав в неї поводок та сказав знімати ланцюжок, але в неї не виходило, тоді він наказав повернулася до нього спиною. Повернулася спиною, він віддав їй поводок та сам зняв ланцюжок. Коли нападник знімав ланцюжок, вона стояла до нього спиною, тому не може сказати чи обома руками він його знімав чи ні, оскільки в цей час людей на вулиці не було, не бачила сенсу кричати та кликати на допомогу. Потім вибачився, повідомив, що в нього хворіє батько та йому потрібні кошти. Після чого пішов, вона також пішла з місця події в протилежний бік від нападника, оскільки він пішов у бік до будинку де вона проживає. Спілкування з нападником тривало близько 5 хвилин, була впевнена, що хлопець тримав в руці саме пістолет, так як розпізнала предмет по формі та загальними рисами. Нападник спочатку вимагав агресивно віддати ланцюжок, але коли помітив її хвилювання почав заспокоювати та говорив щоб не хвилювалася та знімала ланцюжок. На її погляд, ОСОБА_6 не погодився забрати обручку, оскільки напевно був одружений, а мобільний телефон iPhone 15 Pro, вартість якого близько 50 000 грн. не забрав, оскільки можливо мав досвіт, що є функція блокування та його буде важко продати. Вказала, що їй відомо про переказ коштів від обвинуваченого в рахунок відшкодування заподіяної шкоди, однак не отримувала переказ, так як не згодна з розміром відшкодування, яке запропоновано обвинуваченим. Зазначила, що ланцюжок після цих подій носите не зможе. Подібні події раніше в її житті не траплялися, для неї це був великий стрес, наслідки якого вона відчуває досі, оскільки вона боїться невідомих оточуючих її людей, всіх вважає підозрілими та небезпечними. Щодо призначення обвинуваченому покарання поклалася на розсуд суду.

Показання потерпілої є послідовними, сумнівів у їх достовірності у суду не викликають.

Захисником під час судового розгляду на підтвердження здійснення дій обвинувачений ОСОБА_6 по відшкодуванню спричиненої шкоди потерпілій, надані квитанції АТ «Укрпошта» про переказ коштів в сумі 2255,00 грн. та 10000,00 грн. Захисником уточнено, що 10000,00 грн. перераховано на відшкодування моральної шкоди, а 2255,00 грн. матеріальні збитки вартість кулона.

В судових дебатах прокурор вважав причетність ОСОБА_6 до скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України повністю доведеною. Просив визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України і призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 21.01.2025 виконувати самостійно.

Захисник в судових дебатах просив застосувати ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, а саме нижче від найнижчої межі.

Суд вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення та кваліфікує його дії:

- за ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, в умовах воєнного стану.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Вирішуючи при призначенні покарання ОСОБА_6 питання щодо наявності обставин, які його пом`якшують, суд перш за все керуються змістом ч. 1, 2 ст. 66 КК України, де наведений перелік таких обставин.

Щодо зазначення захисником обвинуваченого про врахування як обставин, що пом`якшують покарання, щирого каяття обвинуваченого у вчиненому, а також врахування тих обставин, що ОСОБА_6 не вчиняв перешкод органу досудового розслідування у розкритті злочину, його дії по відшкодуванню шкоди потерпілій, позитивної характеристики за місцем проживання, суд зазначає наступне.

Так, обвинувачений в судовому засіданні визнав вину, надав покази, при цьому зазначив з яких причин було обрано початкову лінію захисту, висловлював жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, зазначив, що відчуває сором за вчинені дії, намагався здійснити дії по відшкодуванню заподіяної шкоди потерпілій, вибачався за скоєне.

При цьому суд враховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом.

В постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження №51-3612км18), зазначено, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження;

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що щире каяття повинно мати не формальний характер, оскільки воно характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину. Це ставлення виявляється в тому, що винний визнає свою вину, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року, провадження № 51-2607 км 18, справа № 759/7784/15-к).

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. (Постанова Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 383/1269/22 провадження № 51-667 км24).

З урахуванням встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, ставлення обвинуваченого особи до вчиненого злочину, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, суд приходить до висновку про наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття.

Інших обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставини, які зазначені захисником, характеризують особу обвинуваченого, при цьому не є обставинами в розумінні положень ст. 66 КК України.

Щодо обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, суд зазначає наступне.

Так, в обвинувальному акті зазначено, як обставину згідно ст. 67 КК України, рецидив злочинів.

В судових дебатах захисник обвинуваченого зазначив, що не погоджується з встановленою органом досудового розслідування обставиною рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз врахувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Згідно з приміткою до ст. 185 КК у статтях 185, 186, 189191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч.4 ст.67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Згідно з приміткою до ст. 185 КК України у статтях 185, 186, 189191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст.187 КК України розбій вважається повторним, якщо його вчинено особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.

У даному провадженні дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України та однією з кваліфікуючих ознак є повторність, а саме: вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, з урахуванням судимості за ч.1 ст. 187 КК України за вироком Октябрського районного суду м. Полтави, яка не знята не погашена на час вчинення інкримінованого злочину.

Так, рецидив злочинів (по відношенню до ч.1 ст. 187 КК України) не може бути врахований як обставина, що обтяжує покарання.

Пунктом 2-1 ст. 89 КК України визначено, що такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Суд звертає увагу, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 20.09.2023 ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, який у повному обсязі сплачено 30.10.2023. Тобто на час вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, судимість за вироком від 20.09.2023 погашена.

Щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Так, на час звільнення ОСОБА_6 по відбуттю строку покарання 18.07.2022, з урахуванням внесених змін до КК України, правопорушення передбачені ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України є кримінальними проступками, тому з урахуванням положень ст. 5 КК України та п. 2-1 ст. 89 КК України, судимість за вказані кримінальні правопорушення є погашеною на час вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у зв`язку з чим у даному випадку відсутній рецидив злочинів

З урахуванням викладеного, підстави для визнання обставиною, що обтяжує покарання у вигляді рецидиву злочинів, є відсутніми, тому вказана обставина, передбачена п. 1 ч. 1 ст.67 КК України, підлягає виключенню з обвинувачення. Інших обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий, одружений дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та його поведінка свідчить про антисоціальну та кримінальну направленість і намагання забезпечити себе шляхом злочинної діяльності.

Обвинувачений вже відбував покарання у місцях позбавлення волі за вчинення злочину проти власності за вироком Октябрським районним судом м. Полтави 16.07.2018 та звільнений по відбуттю строку покарання 18.07.2022 і як свідчать матеріали цього кримінального провадження на шлях виправлення не став, а вчинив корисливий злочин за вищенаведених обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, з дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує фактичні обставини кримінального провадження, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 187 КК України,з призначенням обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Судом визнано пом`якшуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_6 лише одну обставину щире каяття.

За таких обставин, підстави для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, про що було зазначено захисником на стадії судових дебатів, відсутні.

Встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 21.01.2025 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців (вирок набрав законної сили 21.02.2025).

ОСОБА_6 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України 01.11.2024, тобто до постановлення вироку Полтавським районним судом м. Полтави від 21 січня 2025 року.

Нормами ч. 1 ст. 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що коли особа, щодо якої було застосоване звільненнявід відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України сформований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), відповідно до якого, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

З урахуванням роз`яснень, наданих в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також висновків, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року по справі № 760/26543/17, у даному випадку положення ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання суд не застосовує, а вирок Полтавського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року, за яким ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, та даний вирок необхідно виконувати самостійно.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави (ухвала слідчого судді Октябрського суду міста Полтави від 06.11.2024, строк тримання під вартою постановлено обчислювати з 06.11.2024), який в подальшому продовжений під час судового провадження, зокрема ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 03.02.2025 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 03 квітня 2025 року включно, без визначення застави. Обвинувачений на даний час утримується під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні у строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 06 листопада 2024 року, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.11.2024).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 21.01.2025, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання рахувати з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 06 листопада 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 листопада 2024 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи № СЕ-19/117-24/19458-КТ від 20.11.2024 у розмірі 6 367,20 грн. та судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/117-24/19198-ТВ від 06.11.2024 у розмірі 2 387,70 грн., а всього стягнути 8754 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 90 копійок.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки «Samsung А5» золотого кольору, кофту темно-синього кольору з капюшоном марки «Nike», вітровку темно-синього кольору з капюшоном, жилетку чорного кольору з капюшоном марки «Columbia», жилетку чорного кольору з капюшоном, кофту з капюшоном «BLACK-WAITE» сірого кольору, шапку синього кольору «ARSENAL», пару кросівок марки «Nike» чорного кольору, штани марки «Nike» чорного кольору (№1), штани марки «Nike» чорного кольору (№2), дві викрутки, які вилучені в ході проведення обшуку 06.11.2024 та передані до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 ПРУП ГУНП в Полтавській області (квитанції від 07.11.2024 та від 21.11.2024) повернути за належністю власнику ОСОБА_6 ;

- ланцюжок жовтого кольору, вилучений в ході проведення обшуку 06.11.2024, який поміщено до пакету НПУ WAR 1241416 та передано до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 ПРУП ГУНП в Полтавській області (квитанція від 07.11.2024) - повернути за належністю власнику потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: суддя ОСОБА_1