Справа № 353/1386/23
Провадження № 1-кп/353/48/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 та її законного представника ОСОБА_7 ,

представника неповнолітньої потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Івано-Франківської обласної прокуратуриОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні № 0000407, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2023 року, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, на стадії судового розгляду, перебуває кримінальне провадження № 0000407, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2023 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

28.11.2024 року прокурор ОСОБА_3 через канцелярію суду подала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (Т. 3 а.с. 227-229).

В судовому засіданні прокурор підтримала подане нею клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , з підстав наведених у ньому, просила його задовольнити, вказала, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 07.12.2024 року, однак ризики, які слугували підставою для його застосування, не зникли і не зменшились, як наслідок - запобігти їм, шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів неможливо через невідповідність характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого даному запобіжному заходу. Вважає, що лише тримання під вартою як запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, при цьому просила розмір застави не визначати.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення вказаного клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого, не заперечив щодо заявленого клопотання прокурора.

Потерпіла ОСОБА_6 , її законний представник ОСОБА_7 та представник неповнолітньої потерпілої адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні також не заперечили щодо задоволення поданого клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Встановлено, що ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2023 року застосовано щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (Шістдесят) днів, а саме до 15.02.2024 року включно, без визначення розміру застави. В подальшому судом вирішувалось питання щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та його продовження, не зменшились та продовжують існувати на даній стадії кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вчинене проти статевої свободи та статевої недоторканості особи та згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого, відповідно до санкції ч. 3 ст. 152 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Під час судового засідання встановлено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачений, усвідомлюючи, що санкція статті передбачає покарання безальтернативно у вигляді позбавлення волі та до нього може бути застосовано такий вид покарання у разі доведення його вини про що свідчить його поведінка після вчинення злочину, а саме ОСОБА_4 скрився з місця події та переховувався від правоохоронних органів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може не з`являтись на виклики до суду та переховуватись від суду, про що свідчить його втеча після вчинення злочину; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений офіційно ніде не працевлаштований, джерело доходів його невідоме.

Зазначені прокурором ризики, є триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Окрім того суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; дані про особу обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, в заподіянні якої обвинувачується особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

За матеріалами справи підозра ОСОБА_4 обґрунтовано підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує характер висунутого ОСОБА_4 обвинувачення (зґвалтування неповнолітньої особи), що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_4 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України не судимий, не одружений, перебуває в фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) з ОСОБА_9 , не працює, джерело доходів його невідоме, за період проживання на території Раковецького старостинського округу зарекомендував себе з позитивної сторони, його мати ОСОБА_10 , 1978 року народження, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, а також тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим. Достатніх доказів про наявність міцних соціальних зв`язків чи про існування інших обставин, що могло б бути підставою для обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, суду не надано. Обгрунтовані підстави вважати, що інший більш м`який запобіжний захід забезпечить виконання цілей та завдань кримінального судочинства у суду відсутні.

При вирішенні даного клопотання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи. При цьому, тримання особи під вартою може відбуватися лише на підставі відповідного рішення компетентного суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 року у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також суд враховує, що будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та його продовження, суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_4 раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначені вище обставини виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наведеним вище ризикам.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше застосованому щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою закінчується 07.12.2024 року, на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів.

З цих же підстав суд вважає недоцільним змінювати зазначений запобіжний захід на інший, більш м`який, оскільки жоден із запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням від вартою, не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Щодо визначення ОСОБА_4 розміру застави, передбаченого законом, то такий розмір не підлягає визначенню з огляду на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у зґвалтуванні неповнолітньої особи, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинені щодо неповнолітньої особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 369-372, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Івано-Франківської обласної прокуратуриОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_2 , громадянину України, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» на строк 60 (Шістдесят) днів, а саме до 26 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали для виконання направити керівнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» та вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її оголошення, інші учасники судового провадження мають право отримати її копію в суді.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

ГоловуючийОСОБА_11