ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3987/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/563/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Самовільне залишення військової частини або місця служби
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

-при секретарі ОСОБА_5

-прокурора ОСОБА_6

-захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Московського районного суду м Харкова від 03 грудня 2024 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 0001472 від 26.07.2023, який надійшов від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України - повернути прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що в обвинувальному акті не конкретизовано формулювання обвинувачення відповідно до вимог чинного законодавства, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинуваченого на захист та в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Також, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування в порушення вимог ст. 291 КПК України відсутні дані про потерпілих, встановлення їх осіб або прийнятті відмови.

Також підставою доля повернення обвинувального акту суд вважав, ще, що обвинувачений ОСОБА_8 , так і його захисник ОСОБА_10 у суді наполягали, що повний доступ до матеріалів кримінального провадження їм не відкритий, не пред`явлені на ознайомлення речові докази, не зазначено відомостей про їх походження, про що свідчать їх розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 23.04.2024.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023) та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч.1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України дає підстави вважати помилковим висновок суду першої інстанції про його невідповідність зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону.

Вважає що сама по собі відсутність в обвинувальному акті повних анкетних відомостей потерпілого, не може бути визначеною ст.291 КПК підставою для повернення обвинувального акту прокурору та жодним чином не перешкоджає судовому розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001472 від 26.07.2023 жодну особу не залучено потерпілим, оскільки ніхто не подавав заяву про визнання потерпілим, хоча вживались всі необхідні заходи.

Крім того, до Московського районного суду м. Харкова, під час проведення підготовчого судового засідання, надійшла заява від захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 та від самого ОСОБА_13 про те, що під час досудового розслідування останній викликався до прокурора, ОСОБА_13 відмовився надавати показання відповідно до вимог ст. 63 КК України, а також відмовився від написання заяви про визнання потерпілим, оскільки він не є потерпілим та його інтересам шкоду не надано.

Таким чином, підстави повернення обвинувального акту є формальними порушеннями, що, у свою чергу, на розгляд обвинувального акту судом першої інстанції не впливають.

Крім того, при поверненні обвинувального акту прокурору суд першої інстанції послався на те, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України обвинуваченому ОСОБА_14 та його захиснику, з їх слів, надано не повний доступ до матеріалів кримінального провадження.

Зазначені висновки суду не відповідають дійсності, оскільки відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.04.2024 стороні захисту надано доступ до 5 томів матеріалів кримінального провадження, надано можливість скопіювати всі наявні в матеріалах кримінального провадження носії інформації, а також надані наявні речові докази в даному кримінальному провадженні, про що стороною захисту та підозрюваним поставлені підписи у відповідній графі.

Заперечень від сторони захисту не надходили, в протоколі лише зазначено, що підозрюваним надано заперечення щодо недоліків матеріалів кримінального провадження, які додані до протоколу.

Крім того, під час складання розписки про надання обвинувального акту та реєстру досудового розслідування, ані захисником ОСОБА_10 , ані обвинуваченим ОСОБА_15 не зазначено жодних зауважень, лише вказано, що не розглянуто їх клопотання щодо одночасного допиту свідків, закриття провадження та надання розширеного витягу з ЄРДР.

За таких обставин, порушень вимог ст. 290 КПК України не встановлено, а висновки суду про повернення обвинувального акту безпідставними та формальними.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 КПК України, після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії.

Таким чином, автор апеляційної скарги вважав, що ухвала Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 про повернення прокурору обвинувального акту підлягає скасуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 зазначає, що вона не містить жодного аналізу підстав і доводів суду першої інстанції, з яких виходив суд в ухвалі про повернення обвинувального акту і зазначення обставин щодо того, в чому полягало істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

В частині доводів про начебто відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, Московським районним судом м. Харкова в ухвалі про повернення обвинувального акту було детально надано оцінку вказаним доводам прокурора.

В обвинувальному акті зазначено, що потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Крім цього, на адресу суду електронною поштою надійшла заява адвоката ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , осіб яких суд позбавлений можливості встановити, в яких зазначається, що ОСОБА_13 не є свідком та йому не відомо про обставини даного кримінального провадження, тому не бажає приймати участь у розгляді справи.

Прокурор у суді стосовно цих обставин зазначив, що в ході досудового розслідування не проведено ніяких процесуальних дій, які б свідчили про встановлення особи ОСОБА_13 , або надання ним офіційної відмови, про що складається відповідний процесуальний документ, який в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Таким чином, в обвинувальному акті не конкретизовано формулювання обвинувачення відповідно до вимог чинного законодавства, що свідчить про неконкретність пред явленого обвинувачення, порушує право обвинуваченого на захист та в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення на виконання вимог cm. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах. Також, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування в порушення вимог cm. 291 КПК України відсутні дані про потерпілих, встановлення їх осіб або прийнятті відмови.

Так, в формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.4 ст.190 КК України(вредакції від 03.07.2020) - як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою, за попередньою змовою групою осіб вчинене в особливе великих розмірах, однак не вказано саме кому завдано шкоду, стосовно кого був спрямований обман та зловживання чиєї саме довірою, а також саме чиїм майном.

В порушення вимог cт. 291 КПК України в акті зазначено, що цивільний позов під час досудового розслідування не заявлений.

Більш того, суд обґрунтовано вважав необхідним зазначити, що як обвинувачений ОСОБА_16 , так і його захисник ОСОБА_10 у суді наполягали, що повний доступ до матеріалів кримінального провадження їм не відкритий, не пред`явлені на ознайомлення речові докази, не зазначено відомостей про їх походження, про що свідчать їх розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 23.04.2024.

Твердження прокурора про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження жодна особа заяву про залучення її як потерпілого не подавала, потерпілим у кримінальному провадженні ніхто не визнавався, ОСОБА_13 до органу досудового слідства не приїжджав, у зв`язку з чим в обвинувальному акті відсутні відомості про потерпілих є неприйнятним.

Таким чином, на думку сторони захисту, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами cт. 291 КПК України, а тому у відповідності до п.З ч.3ст.314 КПК України підлягав поверненню прокурору для усунення недоліків».

Однак, обвинувальний акт не містить відомостей чиїм майном все ж таки намагались заволодіти обвинувачені, чи то коштами ОСОБА_13 , чи то свої кошти надали ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , чи яким чином ці свідки отримали кошти для передачі обвинуваченим.

З огляду на викладене сторона захисту в своїх запереченнях вважала за необхідне відмовити прокурору в задоволенні апеляційної скарги.

Обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду за наявними в матеріалах провадження адресами їх проживання, шляхом направлення судових повісток, які повернуті до апеляційного суду з поміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою».

Відповідно до п.п. 81-84 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270

рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Судова повістка.

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою Судова повістка, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

Враховуючи, що до апеляційного суду не надходили відомості, актуальні на час розгляду справи, про зміну обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_9 місця проживання, та будучи забезпеченими захисниками останні не повідомляли про бажання брати участь в апеляційному розгляді, колегія суддів вважає, що ними на власний розсуд використано право щодо отримання кореспонденції.

В той же час, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 прибув в судове засідання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_10 належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, проте в судове засідання не прибув і причин своєї неявки не повідомив.

Колегія суддів, презюмуючи, що адвокат зобов`язаний у своїй професійній діяльності виходити з переваги інтересів клієнта, констатує, що жодних клопотань про відкладення розгляд апеляційної скарги прокурора, призначеного на 12.03.2025 року захисники обвинувачених не заявляли, рівно як не повідомляли суду про необхідність участі їх довірителів у даному судовому засіданні.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинувачених оскільки питання щодо погіршення їх становища в апеляційній скарзі прокурора не порушується, а їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду.

Відтак колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за участі лише тих осіб, які наразі з`явились в судове засідання, а саме прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291 КПК України: зокрема, не містить анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд першої інстанції повертаючи обвинувальний акт прокурору виходив зокрема з того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не конкретизовано формулювання обвинувачення відповідно до вимог чинного законодавства, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинуваченого на захист та в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Зокрема послався на те, що в формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.4 ст.190 КК України(в редакції від 0З.07.2020) як закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою, за попередньою змовою групою осіб вчинене в особливе великих розмірах, однак не вказано саме кому завдано шкоду, стосовно кого був спрямований обман та зловживання чиєї самою довірою, а також саме чиїм майном. Суд також констатував, що в порушення вимог ст. 291 КПК України в акті зазначено, що цивільний позов під час досудового розслідування не заявлений.

Колегія суддів вважає такі висновки суду передчасними виходячи з наступного.

В силу ст. ст.338,339,340 КПК України прокурор уповноважений змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення або відмовитись підтримувати державне обвинувачення.

Якщо, встановивши наявність фактичних обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження, прокурор не вчинить вказані процесуальні дії, то суд, здійснивши судовий розгляд, повинен в нарадчій кімнаті дати відповідну юридичну оцінку дослідженим доказам і вирішити питання, передбачені кримінальним процесуальним законом.

При цьому, якщо суд дійде до висновків, що не має місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа чи це діяння не містить складу злочину, в якому вона обвинувачувалась, а перекваліфікація дій особи неможлива, виходячи з меж судового розгляду, або не підтверджується вина обвинуваченого, то суд зобов`язаний прийняти рішення у відповідності до ч. 1ст. 373 КПК України.

Однак, до таких висновків суд може дійти тільки після проведення в повному обсязі судового розгляду з дослідженням всіх доказів кримінального провадження, що не передбачено на стадії підготовчого провадження, тому висновки суду щодо наявності або відсутності певних кваліфікуючих ознак інкримінованого злочину чи достатності фактичних обставин для складу злочину, на даному етапі є передчасними.

В той де час суд першої інстанції, не здійснюючи судового розгляду та не досліджуючи докази, зібрані у кримінальному провадженні, в ухвалі увійшов в обговорення тих питань, які не вирішуються на даному етапі кримінального провадження, зокрема питань, пов`язаних з об`ємом обвинувачення та юридичної кваліфікації дій обвинувачених.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, прокурором повністю дотриманні вимоги п.5 ч.2ст.291 КПК України, так як обвинувальний акт містить чітку його структуру, а саме формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення,

Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що:

«... у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 16.07.2023, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, у ОСОБА_9 та заступника начальника Харківського районного правління поліції № 2 - начальник кримінальної поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою, а саме: грошовими коштами ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З метою реалізації свого злочинного, корисливого умислу, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 16.07.2023, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розробили план, згідно з яким вони створюватимуть враження у ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , осіб, які шляхом використання службового становища ОСОБА_8 зможуть вжити заходи щодо не притягнення останніх до кримінальної відповідальності та подальшого закриття кримінального провадження №0000015 від 21.07.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.»

Тобто на противагу висновків суду в обвинувальному акті чітко зазначено, щодо яких осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 намагались вчинити шахрайство.

Посилання суду на те, що в обвинувальному акті не зазначено, кому завдано шкоду шахрайськими діями, які намагались вчинити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також є безпідставним з підстав наведених вище.

Також, оскільки останні обвинувачуються саме у закінченому замаху на вчинення кримінального правопорушення, що виключає факт доведення кримінального правопорушення до кінця, а отже і завдання ним шкоди.

Тому, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недотримання прокурором в цій частині вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.

Також, судом як підставу для повернення обвинувального акту зазначено, що в ньому та реєстрі матеріалів досудового розслідування в порушення вимог ст. 291 КПК України відсутні дані про потерпілих, встановлення їх осіб або прийнятті відмови.

Проте суд апеляційної інстанції також не погоджується із таким висновком.

З матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001472 від 26.07.2023 жодну особу не залучено потерпілим.

Під час проведення підготовчого судового засідання, надійшла заява від захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 та від самого ОСОБА_13 про те, що під час досудового розслідування останній викликався до прокурора, ОСОБА_13 відмовився надавати показання відповідно до вимог ст. 63 КК України, а також відмовився від написання заяви про визнання потерпілим, оскільки він не є потерпілим та його інтересам шкоду не надано.

Відповідно до вимог п. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подавала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.

За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Отже, у даному провадженні для з`ясування процесуального статусу у цьому провадженні будь якої з осіб щодо яких ОСОБА_8 та ОСОБА_9 згідно висунутого обвинувачення вчинили кримінальне(ні) правопорушення суду достатньо було виконати вимоги ч. 7 ст. 55 КПК України, а не повертати прокурору обвинувальний акт.

Крім цього судом, у якості підстави для повернення обвинувального акту прийнято аргументи сторони, зокрема обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_10 про те, що повний доступ до матеріалів кримінального провадження їм не відкритий, не пред`явлені на ознайомлення речові докази, не зазначено відомостей про їх походження, про що свідчать їх розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 23.04.2024.

Натомість такий висновок суду також спростовується матеріалами провадження, оскільки відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.04.2024 (Т.1 арк. 47, 48) стороні захисту надано доступ до 5 томів матеріалів кримінального провадження, надано можливість скопіювати всі наявні в матеріалах кримінального провадження носії інформації, а також надані наявні речові докази в даному кримінальному провадженні, про що стороною захисту та підозрюваним поставлені підписи у відповідній графі.

Заперечень від сторони захисту не надходили, в протоколі лише зазначено, що підозрюваним надано заперечення щодо недоліків матеріалів кримінального провадження, які додані до протоколу.

Крім того, під час складання розписки про надання обвинувального акту та реєстру досудового розслідування, ані захисником ОСОБА_10 , ані обвинуваченим ОСОБА_15 не зазначено жодних зауважень, лише вказано, що не розглянуто їх клопотання щодо одночасного допиту свідків, закриття провадження та надання розширеного витягу з ЄРДР.

За таких обставин висновки суду про невиконання вимог ст. 290 КПК України також є хибними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що названа вищи підстави, на яку посилається суд першої інстанції при поверненні обвинувального акта прокурору не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а під час підготовчого судового засідання судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали про повернення обвинувального акта прокурору є слушними та підлягають задоволенню.

За таких обставин оскаржувану ухвалу належить скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 411, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м Харкова від 03 грудня 2024 року відносно

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді