Житомирський апеляційний суд
Справа №291/1197/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/271/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі : головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю : секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_9 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000861 за обвинуваченям ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Житомирського апеляційного суду перебуває на розгляді судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 24.10.2024 року щодо ОСОБА_7 , яким останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.71КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Київського апеляційного суду від 23.11.2023 року, визначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна. До набрання вироком законної сили, залишено ОСОБА_7 попередній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

08.01.2025 до Житомирського апеляційного суду надійшло клопотання від прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_9 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави.

Прокурор обґрунтовує клопотання тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та наявні ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість останнього переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Заслухавши прокурора в підтримання зазначеного клопотання, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення клопотання, та його захисника ОСОБА_8 , який погодився з позицією підзахисного, перевіривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст187 КК України, яке є умисним особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 (восьми) до 15 (п`ятнадцяти) років із конфіскацією майна, не має міцних соціальних зв`язків, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, ніде не працює, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризик переховування обгрунтований тяжкістю можливого покарання.

Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого, обгрунтований тим, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 матиме можливість з метою зміни наданих раніше ними показань та уникнення кримінальної відповідальності незаконно впливати на останніх.

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення обгрунтований тим, що ОСОБА_7 раніше судимий та знову обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 ніж тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, для розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 24.10.2024 року, апеляційному суду потрібен певний час.

Водночас, в даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Київського апеляційного суду від 23.11.2023 року у виді позбавлення волі строком на 5 років, а тому незастосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 не гарантує його належної процесуальної поведінки, з урахуванням особи обвинуваченого та наявними ризиками, передбаченими п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доцільним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 березня 2025 року, без визначення застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст. 331 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 березня 2025 року включно.

Строк дії ухвали до 17.03.2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: