Справа № 643/702/25
Провадження № 1-кс/643/343/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0007255 від 10.09.2024 за ч.3 ст.368 КК України,

встановив:

З представлених суду матеріалів вбачається, що обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0007255 від 10.09.2024 за ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування в якому проводиться другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві.

Під час досудового розслідування встановлено, що працівники Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці вимагають та отримують неправомірну вигоду від суб`єктів господарювання за нестворення штучних перешкод їхньої діяльності.

На даний час вбачається, що заступник начальника відділу Управління інспекційної діяльності у Харківській області Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 можливо причетний до вищезазначеного кримінального правопорушення, оскільки перебуває у підпорядкуванні ОСОБА_5 .

В зв`язку із чим на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 .

Під час обшуку було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон Iphone 11, s/n НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ;

- блокнот з чорновими записами;

- 2 аркуші паперу з рукописними записами білого кольору;

- 1 аркуш паперу з рукописними записами зеленого кольору;

- флешносій чорного кольору з наявною на ньому службовою інформацією;

- ноутбук чорного кольору Lenovo Thinkpad S/n PC-07ET10 із наявною на ньому службовою інформацією;

- службові документи у пластиковій папці синього кольору;

- документи у картонній коробці;

- грошові кошти на загальну суму 139 500 грн, купюрами номіналом 500 грн 69 шт, та 1000 грн 105 шт.

Так, вилучені мобільні телефони та ноутбуки є доказами по провадженню, як речові докази, будуть сприяти виявленню та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлення осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, та необхідні для призначення і проведення відповідних судових експертиз, з метою встановлення наявної інформації на вказаних телефонах та ноутбуці, в тому числі й видаленої, та перевірки на спілкування ОСОБА_4 із суб`єктами господарювання, щодо отримання неправомірної вигоди та працівниками Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань з питань, щодо отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання.

Вилучені службові документи та чорнові записи є речовим доказом як знаряддя вчинення злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вилучені грошові кошти ймовірно отримані від неправомірної діяльності, також в разі отримання додаткових доказів при дослідженні мобільного телефону та ноутбука буде вирішено питання, щодо повідомлення особі про підозру за ч.3 ст. 368 КК України і грошові кошти підпадуть під спеціальну конфіскацію в разі винесення обвинувального вироку.

Орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на вище вказане майно, яке належить ОСОБА_4 , яке було вилучено в ході обшуку за місцем його проживання.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_4 , його представник адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, до його початку адвокат подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності та письмові заперечення щодо задоволення клопотання органу досудового розслідування, а саме вказав на те, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. У даному випадку необхідність такого арешту грошових коштів була обумовлена тим, що вилучені грошові кошти ймовірно отримані від неправомірної діяльності і вони підпадуть під спеціальну конфіскацію в разі винесення обвинувального вироку. Однак, тимчасово вилучені грошові кошти набуті ОСОБА_4 законним шляхом, працюючи на посаді заступника начальника відділу Управління інспекційної діяльності у Харківській області Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці він лише за період з січня по вересень (включно) 2024, згідно відомостей з Державного реєстру платників податку, отримав 330 326, 55 грн, а його жінка ОСОБА_7 заробітної плати у сумі 153 192, 98 грн та пенсії, згідно довідки ПФУ про доходи за 2024 рік, у сумі 35 320 грн (копії додаються). З клопотання прокурора та матеріалів кримінального провадження, які були додані до клопотання в обґрунтування накладення арешту на вилучені речі, вина ОСОБА_4 у ході досудового розслідування даного кримінального провадження не доведена, у зв`язку з чим йому за час досудового розслідування кримінального провадження з 10.09.2024 підозра не оголошена. Він має статус свідка. У зв`язку з чим, просив у задоволенні клопотання прокурора в частині арешту грошових коштів відмовити.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0007255 від 10.09.2024 за ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування в якому проводиться другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використовувалися як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі, пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна здійснюється під час огляду, обшуку.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно положень ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 задоволено клопотання слідчого про проведення обшуку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98). Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).

Стороною захисту подано докази законності набуття грошових коштів ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_7 .

Так, тимчасово вилучені грошові кошти набуті ОСОБА_4 законним шляхом, обіймаючи посаду заступника начальника відділу Управління інспекційної діяльності у Харківській області Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. Лише за період з січня по вересень (включно) 2024 року, згідно відомостей з Державного реєстру платників податку, останній отримав 330 326, 55 грн, а його жінка ОСОБА_7 отримала заробітної плати у сумі 153 192, 98 грн та пенсії, згідно довідки ПФУ про доходи за 2024 рік, у сумі 35 320 грн (копії додаються).

Слідчим суддею в судовому засіданні було встановлено, що матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили, що грошові кошти на загальну суму 139 500, 00 грн, які тимчасово вилучені в ході обшуку в домоволодінні АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_4 та на які прокурор просить накласти арешт, має будь-яке відношення до кримінального провадження що розслідується, та що воно є об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, знаряддям вчинення злочину, здобуто злочинним шляхом, тощо.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, однак, прокурором не доведено наявність істотної та очевидної причини для утримання майна, а саме грошових кошів на загальну суму 139 500, 00 грн, а тому є безпідставним застосування до зазначеного майна заходу забезпечення у виді арешту.

З матеріалів клопотання не вбачається наявності правової підстави арешту майна, зокрема того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, що накладення арешту у спосіб, який просить прокурор, є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку та на цьому етапі кримінального провадження.

Стороною обвинувачення не доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно грошові кошти, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 14.01.2025 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на:

1) мобільний телефон Iphone 11, s/n НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 ;

2) блокнот з чорновими записами;

3) 2 аркуші паперу з рукописними записами білого кольору;

4) 1 аркуш паперу з рукописними записами зеленого кольору;

5) флешносій чорного кольору з наявною на ньому службовою інформацією;

6) ноутбук чорного кольору Lenovo Thinkpad S/n PC-07ET10 із наявною на ньому службовою інформацією;

7) службові документи у пластиковій папці синього кольору;

8) документи у картонній коробці.

Визначити місцем зберігання арештованого майна камеру зберігання речових доказів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (м. Полтава, вул. Гоголя, 5).

Вирішення питання щодо визначення кола осіб, відповідальних за його зберігання, покласти на орган досудового розслідування.

В іншій частині - в задоволенні клопотання відмовити.

Повернути грошові кошти на загальну суму 139 500 грн, купюрами номіналом 500 грн 69 шт, та 1000 грн 105 шт, які були вилучені 14.01.2025 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , останньому.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1