Справа № 646/1709/23
Провадження № 1-кп/646/94/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Харків

Колегія суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000975 від 07.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Червонозаводському районному суді м. Харкова перебуває вищевказане кримінальне провадження.

До обвинуваченої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу, посилаючись на його необґрунтованість. Крім того, захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила про те, що обвинувачена ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, ризики, на які посилається прокурор не підтверджені, а тому до останньої вважає можливим визначити запобіжний захід у виді застави.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора та перевіривши його доводи матеріалами кримінальної справи, суд, вирішуючи клопотання про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу, виходить з наступного.

Як встановлено під час судового провадження, обвинуваченій обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При продовженні строку дії запобіжного заходу має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам за ст. 177 КПК України.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний врахувати вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку, обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У межах цього кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. При цьому, санкція такої норми Закону про кримінальну відповідальність передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічниого позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої ОСОБА_7 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину (позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти років до довічного позбавлення волі) може вдатися до відповідних дій.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, судом не встановлено.

Отже, досліджені обставини провадження вказують на те, що на даний час не зникли ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме: є підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду. На даний час, суд не вбачає підстав зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що продовження відносно обвинуваченої строку тримання під вартою узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини та викладеними правовими позиціями у вищенаведених рішеннях.

Таким чином, суду не надано жодних даних, які свідчать про неможливість подальшого тримання обвинуваченої під вартою, а також інших обставин які переважають над вказаними ризиками.

За викладених усіх вище обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

При обґрунтуванні рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 331 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях (зокрема, «Харченко проти Україні від 10.02.2011, «Фельдман проти України» від 08.04.2010) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою упродовж досудового розслідування та судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

У рішенні в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних запобіжних заходів.У рішенні в справі «Хайредінов проти України» від 14.10.2010 вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 ст. 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою .

Із аналізу частини другої статті 29 Конституції України убачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді триманім під вартою, пов`язаних із тяжкістю вчиненого нею злочину, немає. Тобто, навіть коли йдеться про злочини, що посягають на національну безпеку України чи громадську безпеку, наявність вмотивованого судового рішення для тримання особи під вартою, яка підозрюється чи обвинувачується у їх вчиненні, є обов`язковою.

Водночас із частини другої статті 29 Конституції України випливає, що підставою для правомірного обмеження права на свободу через застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, рішення, яке не просто формально ухвалює суд, а воно має бути обґрунтованим, справедливим. Формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя, яке «визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Таким чином, тримання під вартою за вмотивованим рішенням слідчого судді, суду у розумінні частини другої статті 29 Конституції України відповідає принципу верховенства права та мінімізує ризик допущення свавілля, чого неможливо досягти, враховуючи виключно тяжкість злочину та не оцінюючи конкретних обставин справи, реальних причин, що обумовлюють необхідність у триманні особи під вартою, неможливість застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів.

Кодекс не забороняє слідчому судді, суду застосовувати альтернативний запобіжний захід заставу, а лише ураховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, тобто:

- наявність обґрунтованої та доведеної підозри;

- наявність доведених ризиків;

- обставини, відповідно до статті 178 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Як убачається з наведеного, законодавець поклав питання можливості визначення розміру застави під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виключного на слідчого суддю, суд. Вказана вимога дає змогу суду на незалежне але законне рішення суду в цьому питанні.

При розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд враховує те, що остання раніше несудима, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце мешкання та зокрема вже тривалий період часу утримується під вартою без визначення розміру застави. Обвинувачена ОСОБА_7 до притягнення до кримінальної відповідальності в даному кримінальному провадженні вела добропорядний спосіб життя, має міцні соціальні зв`язки, а тому суд вважає за необхідне також визначити розмір застави у вказаному кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави, суд виходить з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України.

Суд, співставивши існуючі у справі ризики, характер кримінального правопорушення та його наслідки з реальною можливістю забезпечити цим запобіжним заходом впевненість у тому, що обвинувачена не буде порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки, та з урахуванням ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01.01.2025 року складає 3028 грн., вважає за необхідне визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200,00 грн, оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є завідомо непомірною для обвинуваченої.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 8, 9, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000975 від 07.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - задовольнити.

Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком на 60 днів до 08.03.2025 включно.

Одночасно визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, визначених КПК України.

Встановити заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самою обвинуваченою так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки строком до 08.03.2025 включно:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з постійного місця перебування без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Встановити строк дії даної ухвали - до 08.03.2025 включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Червонозаводський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 400 КПК України.

Головуючий - Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3