Справа № 579/2255/24
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2024 року м.Кролевець

Кролевецький районний суд Сумської області

в складі: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Кролевець кримінальне провадження №0000111 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кролевець, Конотопського району, Сумської області, українки, громадянки України, заміжньої, освіта професійно-технічна, не працюючої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , маючої на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої,-

в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена Сова- ОСОБА_5 08 липня 2024 року близько 02 години 30 хвилин перебувала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю сестрою ОСОБА_6 , де між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, наблизилась до ОСОБА_6 та вкусила останню за верхню губу, після чого почала її виштовхувати з квартири та в цей час вхідними дверми квартири умисно затисла ліву руку ОСОБА_6 та здавлювала її, після чого відпустила вхідні двері та припинила свої протиправні дії.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: «Укушена рана верхньої губи. Забійна рана лівого предпліччя», яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №97 від 20.09.2024 року кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася та суду показала, що вона, дійсно 08 липня 2024 року близько 02 години 30 хвилин перебувала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю сестрою ОСОБА_6 , де між ними виникла словесна сварка, в ході якої вона усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, наблизилась до ОСОБА_6 та вкусила останню за верхню губу, після чого почала її виштовхувати з квартири та в цей час вхідними дверми квартири умисно затисла ліву руку ОСОБА_6 та здавлювала її, після чого відпустила вхідні двері та припинила свої протиправні дії.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у випадку розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком, наслідки та обставини вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима, свою вину у вчиненні кримінального проступку визнала в повному обсязі, щиро розкаялася, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України.

З урахуванням вищенаведеного та виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, суд вважає необхідним обвинуваченій ОСОБА_4 призначити покарання в виді штрафу в розмірі тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і достатнім для виправлення винної та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень відповідно до передбачених ст. 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки, із них: заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Відповідно до ч.2, 3 ст.91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Враховуючи, що обвинувачена підтримала клопотання прокурора про застосування зазначених заходів, кримінальне правопорушення, яке вчинила ОСОБА_4 пов`язане із домашнім насильством, а визначене судом покарання не пов`язане з позбавленням волі чи звільненням від кримінальної відповідальності, суд вважає за можливе застосувати вказаний обмежувальний захід строком на один місяць.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався і підстави його визначення на даному етапі відсутні.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не заявлявся.

Речові докази в кримінальному провадження відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 369-371, 373-376 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі тридцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п.4 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме: заборонити листування, телефонні переговори з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб строком на 1 (один) місяць.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.390-1 КК України.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Сумського апеляційного суду через Кролевецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1