КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1900/25 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3656/2025 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на наявність перешкод для відкриття провадження апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року затверджено угоду від 17 січня 2025 року про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 . ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за якою призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 17 січня 2025 року покарання із застосуванням ст. ст. 69 та 53 КК України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_5 , яким затверджено угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим скасувати і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.

Перевіривши підстави звернення прокурором з апеляційною скаргою та матеріали кримінального провадження, не вбачаю підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, та вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно частини 3 статті 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Частиною 3 статті 469 КПК України визначено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , є нетяжким злочином.

Таким чином, враховуючи ст. 12 КК України та ч. 3 ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286-1 КК України, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Повноваження прокурора при оскарженні вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим чітко обмежені приписами п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушеннями вимог ч. 3 ст. 469 КПК України під час укладення угоди, і не підлягають розширенню.

При цьому, питання про призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджено сторонами угоди в апеляційному порядку має право порушувати лише потерпілий.

Відповідно, наведені норми кримінального процесуального закону не передбачають можливості оскарження прокурором вироку щодо ОСОБА_5 в частині неправильності призначення покарання.

Посилання ж прокурора, як на підставу для оскарження вироку, на те, що затвердження угоди у даному кримінальному провадженні протирічить інтересам суспільства та не відповідає вимогам закону також не можуть бути підставою для оскарження прокурором вироку суду, зважаючи на наступне.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони, шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси та оскільки укладена у кримінальному провадженні угода про примирення підписана відповідала інтересам потерпілого, то, відповідно, вона відповідала і інтересам суспільства.

Натомість будь - яких підстав для оскарження вироку, передбачених ч. 3 ст. 469 КК України, апеляційна скарга прокурора не містить.

Вищенаведене свідчить про те, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_5 , яким затверджено угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 , не може бути оскаржений прокурором з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року, яким затверджено угоду від 17 січня 2025 року про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя ОСОБА_2