Справа № 297/2549/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/14/21 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2020 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням приписів ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.09.2020 року та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) місяців 12 (дванадцять) днів арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

11.09.2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Після набрання вироком законної сили і надходження його до Берегівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області 23.10.2020 на виконання ст. 36 Кримінально-виконавчого кодексу України та п. 2 Розділу VII «Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 29.01.2019 року № 272/5 року, ОСОБА_6 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, роз`яснено обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України та попереджено про наслідки ухилення від відбування вказаного виду покарання, передбачені в ч. 1 ст. 40 Кримінально - виконавчого кодексу України.

Крім цього, 11.11.2020 року фахівцем Берегівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_6 було винесено застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування кримінального покарання у виді громадських робіт та попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, однак в письмовому поясненні ОСОБА_6 повідомив, що отримувати направлення до Берегівської міської ради для відбування покарання у вигляді громадських робіт відмовляється.

Відтак, ОСОБА_6 будучи ознайомленою з порядком та умовами відбування покарання, та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від громадських робіт, в порушення вимог ст. ст. 36, 37, 39, 40 КВК України, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, маючи можливість відбути покарання у виді громадських робіт, без поважних на те причин, для виконання громадських робіт до Берегівської міської ради у період з 09.11.2020 року не з`явився, чим умисно ухилився від відбування кримінального покарання у виді громадських робіт.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що суд першої інстанції призначив його підзахисному покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки є явно несправедливим, так як є занадто суворим. На його думку, суд безпідставно визначив як обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, адже склад злочину за ст.389 КК України передбачає у будь-якому випадку те, що дана особа є засудженою за злочин, тобто, рецидив є по суті кваліфікуючою ознакою даного складу злочину. Крім того зазначає, що судом безпідставно не враховано як пом`якшуючу обставину активне сприяння досудовому розслідуванню. Вказує, що його підзахисний не міг відбути покарання у вигляді громадських робіт по тій причині, що має міжхребетну грижу, що унеможливлює фізичні навантаження, про що ним було вказано у поясненнях, які надавав органу пробації. Просить суд, оскаржуваний вирок суду змінити, призначивши його підзахисному покарання у вигляді обмеження волі, звільнивши від покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого, його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений, захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурор не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого та його захисника.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються.

28.03.2024 набрав чинності Закон №3342-ІХ від 23.08.2023, яким було внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України, а також визначено новий вид покарання у виді пробаційного нагляду. Так, згідно з новою редакцією санкції ч.2 ст.389 КК України, передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на той самий строк. Призначення покарання у виді пробаційного нагляду пом`якшує кримінальну відповідальність порівняно із покаранням у виді арешту, тому зазначений закон має зворотну дію в часі та підлягає застосуванню до обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставину, яка пом`якшує покарання повне визнання вини; обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає рецидив злочинів.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є частково слушними, з наступних міркувань.

Оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, будучи засудженим за ч.2 ст. 125 КК України, не відбувши призначене йому вироком Берегівського районного суду від 11.09.2020 покарання, (у вигляді 100 годин громадських робіт), то остаточне покарання йому необхідно призначити на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднавши до покарання призначеного за даним вироком невідбуте покарання за попереднім вироком.

За змістом п.п.4,5 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт; одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Отже, з положень п.п. 4, 5 ч.1 ст.72 КК України вбачається, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт або один день пробаційного нагляду, а відтак одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.

28 березня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-ІХ від 23 серпня 2023 року, яким Кримінальний кодекс України було доповнено новим видом покарання - пробаційним наглядом.

За змістом ч.1 ст.59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Крім того, вищевказаним Законом внесено зміни, у тому числі до частини 2 статті 389 КК України, та покарання у виді арешту було замінено на покарання у виді пробаційного нагляду.

При цьому, як слідує зі змісту ст.60 КК України (в редакції Закону від 23.08.2023), покарання у виді арешту може бути застосовано лише до військовослужбовців.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з п.2 ч.1 ст.72 КК України (в редакції Закону №3342-ІХ від 23 серпня 2023 року) визначено, що одному дню арешту відповідають два дні пробаційного нагляду.

Отже, максимальний строк покарання, призначеного ОСОБА_6 , за ч.2 ст.389 КК України у виді пробаційного нагляду не може перевищувати 1 року.

Відтак, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду - зміні у частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.389 КК України на покарання у виді пробаційного нагляду на строк 01 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням приписів ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.09.2020 року та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року 12 днів пробаційного нагляду.

На підставі ст. 59-1 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді