Справа № 317/6366/24
Провадження № 1-кп/317/536/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з СІ-10), захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004425 від 29 травня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солнечнодольська Ізобільнеського району Ставропольського краю РФ, громадянина України, який перебував на посаді командира взводу 2-го зенітного кулеметного взводу 1-ї зенітної кулеметної роти окремого зенітного кулеметного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Молодший сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2101-ІХ та в подальшому продовжено відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», проходячи військову службу за мобілізацією на посаді командира взводу 2-го зенітного кулеметного взводу 1-ї зенітної кулеметної роти окремого зенітного кулеметного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройний Сил України, 22.04.2024 року, усвідомлюючи суспільного небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільного небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташованої у Запорізькому районі Запорізької області, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 17 листопада 2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи і пояснив, що він проходив військову службу за мобілізацією на посаді командира взводу 2-го зенітного кулеметного взводу 1-ї зенітної кулеметної роти окремого зенітного кулеметного батальйону військової частини НОМЕР_1 , 22.04.2024 року залишив місце несення служби, у зв`язку з небезпекою за життя. Після чого, 17.11.2024 р. самостійно з`явився до військкомату.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі ніким не оспорюються і вважає достатнім обмежитись тільки допитом обвинуваченого та вивченням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого - раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем несення військової служби, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого в суді та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю, в скоєному розкаявся, є раніше не судимим, однак обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі, тому суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в ізоляції від суспільства, проте покарання необхідно призначити в мінімальному розмірі. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

Цивільний позов, судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2024, строком на 49 діб - до 17.12.2024, залишається без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 349, 367-371, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з 30.10.2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1