Номер провадження 1-кс/167/1/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м. Рожище

Слідчий суддя Рожищенського районного суду Волинської області Сіліч І. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення

в с т а н о в и в :

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 січня 2025 року передано матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, на розгляд Рожищенському районному суду Волинської області.

Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду Волинської області від 10 січня 2025 року прийнято до провадження матеріали за вказаною скаргою.

ОСОБА_1 скаргу обгрунтовує тим, що три роки тому вона зверталася до ДБР м. Луцька з заявою про кримінальне правопорушення скоєне злочинним угрупуванням за змовою, а саме: суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т. М., яка зловживаючи наданими повноваженнями підробила рішення Волинського апеляційного суду по справі №161/14061/21, підроблені виконавчі листи видала за законні, передала до виконання керівнику Другого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька ОСОБА_2 , яка за допомогою своїх підлеглих, державних виконавців: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , незаконно вимагали кошти по підроблених процесуальних документах. Державні виконавці, які діяли по підроблених документах в свою чергу підробили виконавчі процесуальні документи і на підставі підроблених виконавчих проваджень три роки катували її та її чоловіка незаконними стягненнями пенсійних коштів та безпідставними накладеннями арешту на пенсійні банківські картки. Старший слідчий Третього слідчого відділу міста Луцька Максим Юрчишин не виконав свого прямого обов`язку покладеного на нього вимогами Конституції України, КПК України не вніс відомості за її заявою про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не розпочав досудове розслідування, не допитав її, не відібрав пояснень, не знайомився з документами, які підтверджують злочин державних осіб, чим порушив вимоги ч. 1, 3, 4 ст. 214 КПК України. Вказує, що 25 серпня 2024 року оскаржила незаконні дії ОСОБА_6 до керівника територіального управління ДБР розташованого в м. Львів та 22 жовтня 2024 року отримала відписку за підписом керівника Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Луцьку) В. Базилюка, далеку від вимог закону. Зазначає, що три роки правоохоронні органи, в відомий їм спосіб затягування розгляду справи, роблять вигляд про відсутність своєного злочину томами надсилають їй пусті відписки. Поліція, отримавши її заяву про злочини за ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, копії належних достовірних документів, які підтверджують наявність злочину, не вносять повідомлення про злочин до ЄРДР, а реєструють заяву як звернення громадян. 24 жовтня 2024 року вона зверталася з заявою про злочин за змовою суддів, державної виконавчої служби, поліції міста Луцька до Президента України та Голови СБУ України. Після цих звернень, Служба безпеки України за підписом т.в.о начальника управління С. Маслія, відповідаючи на запит Луцької окружної прокуратури, 12 грудня 2024 року повідомила її про відсутність в її заяві про злочин від 24 жовтня 2024 року об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України. Таким чином підстав для внесення до ЄРДР ст. 111 КК України (державна зрада) за її заявою не вбачається. Служба безпеки України повідомила, що відповідно до положень ч. 4 ст. 216 КПК України розгляд викладених обставин по суті та прийняття законного рішення знаходяться в межах компетенції слідчих органів Державного бюро розслідувань, у зв`язку з чим її заяву про злочин з додатками направлено до центрального апарату вказаного правоохоронного органу. Отже, матеріали з Офісу Генеральної прокуратури та СБУ скерували до ДБР України. Вказує на те, що Третій слідчий відділ з дислокацією в місті Луцьку приховує злочин судді, державних виконаців, поліції, тому не виконує закони, не реагує на підроблення процесуальних документів суду та державних виконаців, перекручує злочини, щоб не вносити відомості до ЄРДР, не розпочинати досудове розслідування, не притягувати винних до відповідальності.

Отже, інформація до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилась, хоча згідно до вимог ст. 214 КПК України вона підлягала обов`язковому внесенню до нього негайно або ж упродовж 24 годин після її надходження до слідчого чи прокурора.

Тому, вважає, що службовими особами Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР розташованого у м.Львові допущено бездіяльність, яка полягає у невнесенні негайно, але не пізніше 24 годин після її подання, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, отриману нею заяву про кримінальне правопорушення, а тому просить на підставі її заяви від 24 жовтня 2024 року зобов`язати уповноважену особу ДБР внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, вчинені суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т. М., державних виконаців міста Луцька Гань А. Ф., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , керівника ОСОБА_2 .

Скаржник ОСОБА_1 неодноразово належним чином повідомлялася про про дату, час та місце розгляд скарги, однак в судові засідання не з`являлася. Таким чином, слідчий суддя ухвалив розгляд справи проводити у відсутності скаржника.

Представник Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Луцьку) ТУ ДБР розташованого у м. Львові в судове засідання не з`явився. 10 лютого 2025 року на електронну адресу суду було надіслано заперечення щодо задоволення скарги.

У відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд розглядає справу за відсутності учасників судового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, долучені до неї документи, слідчий суддя доходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України cлідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. Злочином є передбачене КК України суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Склад злочину - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області Філіюк Т. М., службових осіб Державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України. У цій заяві ОСОБА_1 вказувала на те, що суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т. М., яка зловживаючи наданими повноваженнями підробила рішення Волинського апеляційного суду по справі №161/14061/21, підроблені виконавчі листи видала за законні, передала до виконання керівнику Другого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька ОСОБА_2 , яка за допомогою своїх підлеглих, державних виконавців: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , незаконно вимагали кошти по підроблених процесуальних документах. Державні виконавці, які діяли по підроблених документах, в свою чергу, підробили виконавчі процесуальні документи і на підставі підроблених виконавчих проваджень три роки катували її та її чоловіка незаконними стягненнями пенсійних коштів та безпідставними накладеннями арешту на пенсійні банківські картки.

Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді. З цієї норми слідує, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.

Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своєму висновку «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства» від 1 липня 2013 року зазначила про те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8 встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 214 КПК, ч. 1 ст. 2 КК та приписів Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року за № 298, у їх взаємозв`язку, свідчить про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення такого кримінального правопорушення.

За наявності у заяві чи повідомленні об`єктивних даних (а не суто гіпотетичних чи уявних), які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, вони повинні обов`язково бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Водночас, якщо заявник таких даних не наводить, її заява не може вважатися такою, що підлягає обов`язковій реєстрації в ЄРДР. Тобто, навіть якщо заявник прямо стверджує про наявність ознак кримінального правопорушення та певну його кваліфікацію, це не означає автоматично, що подія злочину насправді мала місце та наявний склад кримінального правопорушення, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) зазначив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Вищевикладене свідчить про те, що заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.

У скарзі ОСОБА_1 , не викладено конкретних обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень про які вказує заявник, оскільки згідно ст. 91 КПК України у заяві про вчинення кримінальних правопорушень необхідно вказати про подію кримінального правопорушення, в тому числі - час, спосіб, місце, мотив і мету його вчинення, вид і розмір завданих збитків (в чому вони конкретно полягають), їх обгрунтування та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, даних, як того вимагає положення ст. 91 КПК України, у скарзі не наведено.

Доводи заявника, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та її ставленні до зазначених у скарзі про вчинення кримінальних правопорушень обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що давали б підстави для кваліфікації дій вказаних у скарзі осіб за відповідними статтями КК України.

Отже, з урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення вимоги скарги ОСОБА_1 про зобов`язання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Луцьку) ТУ ДБР розташованого у м. Львові внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення на підставі її заяви.

Керуючись статтями 214, 303, 304, 306, 307, ч. 2 ст. 369, 372 КПК, слідчий суддя, -

постановив :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя І. І. Сіліч