КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про арешт майна та накладено арешт на матеріальні об`єкти:

-5 каністр по 20 літрів з вмістом дизельного пального в загальній кількості 100 літрів;

-2 порожні каністри жовтого кольору;

-4 поліетиленові мішки білого кольору із зерном кукурудзи врожаю 2024 року по 45 кг в кожному мішку;

-10 поліетиленових мішків білого кольору;

-транспортний засіб - автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, власник майна подав апеляційну скаргу, в якій скасувати ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 в частині заборони користування вказаним майном.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає, викрадене майно повернуто потерпілому.

Просить врахувати, що він є інвалідом 3 групи, має певні захворювання, а також у нього на утриманні знаходиться двоє дітей, один з яких є неповнолітнім.

Арештований автомобіль єдиний транспортний засіб яким він володіє та може користуватись. Зокрема він необхідний для поїздок в медичні заклади, що розташовані в тому числі на значній відстані, а також інші необхідні поїздки.

На думку апелянта, слідчі дії з вказаним автомобілем вичерпані, додаткових слідчих дій, з огляду на розкритий злочин та встановлення всіх осіб, що його вчинили, не відбудеться.

Відтак, приймаючи до уваги мету та завдання арешту майна, буде достатнім та співмірним арешт майна в частині заборони відчуження та заборони третім особам.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000309 від 28.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Постановою слідчого СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 29.10.2024 вказане в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні № 0000309 від 28.10.2024 речовим доказом.

29.10.2024слідчий СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Миронівського районного суду Київської області з клопотанням про арешт майна, а саме: 5 каністр по 20 літрів з вмістом дизельного пального в загальній кількості 100 літрів; 2 порожні каністри жовтого кольору; 4 поліетиленові мішки білого кольору із зерном кукурудзи врожаю 2024 року по 45 кг в кожному мішку; 10 поліетиленових мішків білого кольору; транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo» моделі «Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року клопотання слідчого задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя та сторона обвинувачення дотримались.

Так, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд клопотання слідчого про арешт майна та арешту цього майна.

Крім того, на думку колегії суддів, надані матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Що стосується накладених заборон, то відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо можливості скасування накладеної заборони у вигляді користування транспортним засобом є, на думку колегії суддів, непереконливими, а відтак не можуть бути підставою для скасування в цій частині ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , в частині заборони користування транспортним засобом - автомобілем марки «Daewoo» моделі «Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/7667/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 371/1613/24

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8

Доповідач: ОСОБА_1