Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/699/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не одруженого, на утриманні дітей не має, з середньо-спеціальною освітою, тимчасово безрабітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце прооживання за адресою: АДРЕСА_2 (зі слів), не судимого в силу ст. 89 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, а у випадку якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про неможливість скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то просить встановити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує, що судом не було враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не судимий, працював неофіційно, має цивільну дружину, стосовно нього не має будь-яких інших кримінальних проваджень чи судових справ. Зазначає, що ризики, на які посилався прокурор, не доведені, а також не встановлено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Вважає, що слідчім суддею в порушення вимог КПК не визначено розмір застави.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що 22.11.2024 слідчий за погодженням з прокурором звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

В обгрунтування клопотання, слідчий вказав, що УСБУ в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000177 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України, а саме у сприянні терористичному акту, тобто вчиненні вибуху, який мав місце 20.11.2024 біля адміністративної будівлі Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, та який створював небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення за попередньою змовою групою осіб.

21.11.2024 ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України.

Слідчий посилаючись на обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважав також наявні ризики, передбачені п.1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_10 умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.258 КК України, підтверджується зібраними доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого, а саме : протоколом огляду місця події від 20.11.2024;, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 21.11.2024, протоколами допитів свідків ОСОБА_11 .. ОСОБА_12 від 21.11.2024, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознимками від 21.11.2024.

Також, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_10 , який не працює, джерела доходу не має, не має міцних соціальних зв`язків та доведеність прокурором високого ступеню ризиків, передбачених п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про те, що жодний більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Так, ризик переховування обґрунтований тим, що під тяжкістю можливого покарання підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, продовжувати свою злочинну навмисну дяльність з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, або іншу діяльність на шкоду дуржавній безпеці України.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обгрунтований тим, що на даний час ще не встановлено повне коло осіб причетних до вчинення злочину.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_10 , даних про особу останнього, та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1,2,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатен забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема ст.258 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід визначений п.5 частини 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, доводи апелянта про те, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання захисника на те, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_10 , колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки такі дані слідчім суддею враховано.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_10 може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки суперечать положенням ч.6 ст.176 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчім суддею безпідставно не визначено розмір застави, колегія суддів також вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.258 Кримінального кодексу України. Отже, з врахуванням суспільної небезпечності кримінального правопорушення, передбаченого ст.258 КК України, яке є особливо тяжким злочином, та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів також не вбачає підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :