Справа № 481/954/24
Провадж.№ 1-кп/481/46/2025
В И Р О К

Іменем України

03.04.2025 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ладижинським міським судом Вінницької області в приміщенні суду м. Новий Буг кримінальне провадження № 0000718 від 30.06.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, з середньою освітою, звільненого з строкової військової служби, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді навідника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у віськовому званні «матрос», не одруженого, утриманців не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, особи з інвалідністю 3 групи,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом встановлено та визнано доведеним, що матрос ОСОБА_3 05.08.2022 року близько 06:00 год, діючи умисно, будучі військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді навідника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.1, 3 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами у Вінницькій області та інших місцях, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину до 10:00 год. 22.05.2024 .

22.05.2024 о 10 годині матрос ОСОБА_3 добровільно прибув до Першого слідчого відділу(з дислокацією у м.Митколаїв) Територіального управління Державного бюро розслідувань та заявив про себе, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вказаному правопорушенні визнав повністю і, щиро каючись, пояснив, що дійсно, 05.08.2022 року близько 06:00 год, він, будучі військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді навідника 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , та перебував поза її межами у Вінницькій області та інших місцях, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляв про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину до 10:00 год. 22.05.2024 року. Крім того, пояснив, що з приводу погіршення стану здоров`я, проходив лікування та обстеження, але про це не повідомляв керівництво військової частини.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні.

З рапорту слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві капітана ДБР ОСОБА_6 від 29.06.2023 року, вбачається, що навідник 1 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_3 05.08.2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (а.п.80).

З матеріалів службового розслідування відносно самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем строкової військової служби ОСОБА_3 , а саме з:

-Рапорту командира 1 роти морської піхоти старшого лейтенанта ОСОБА_7 від 05.08.2022 року (а.п.85);

-Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати перевірки виконання службових розслідувань та покарання винних у порушенні термінів їх проведення» № 278 від 27.05.2023 року (а.п. 86-87);

-Копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) Про перепризначення службового розслідування № 264 від 21.03.2023 року (а.п. 88-89);

-Копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) Про призначення службового розслідування за фактом відсутності на службі № 215 від 05.08.2022 року (а.п.90-91);

-Акту службового розслідування № 195 від 10.06.2023 року, складеним начальником групи цивільно-військового співробітництва штабу капітаном ОСОБА_8 (а.п. 92-99);

-Доповіді-довідки за фактом самовільного залишення військової частини, яке скоєно військовослужбовцями строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , складеною командиром військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2022 року (а.п.100-102);

-Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 200 від 05.08.2022 року (а.п.103);

-Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Про підсумки службового розслідування за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцями строкової служби № 324 від 10.06.2023 року (а.п.104-108)

було встановлено, що матрос ОСОБА_3 05.08.2022 року о 06:00 год. залишив місце розташування підрозділу без зброї.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 256 від 24.12.2020 року вбачається, що військовослужбовець строкової військової служби ОСОБА_3 , відповідно до плану відправо молодого поповнення призову «Осінь-2020» від 09.12.2020 року № 116/9/3/424, прибув із військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого проходження строкової військової служби, та з 24.12.2020 року зарахований до списків особового складу частини (а.п.109).

З книги обліку тимчасово відсутнього й тимчасово прибулого в частину особового складу військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 05.08.2022 року вибув з військової частини НОМЕР_1 (а.п. 112).

З бланку отримання пояснень від 03.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_9 повідомив, що 05.08.2022 року близько 06:00 год. в районі зосередження 1 роти морської піхоти в Миколаївській області ним було виявлено відсутність військовослужбовця строкової служби матроса ОСОБА_3 , який залишив територію району зосередження без зброї, на дзвінки не відповідав (а.п. 113).

З повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_10 № 3226 від 27.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 26.11.2020 року (а.п. 127).

З протоколу № 7 від 23.10.2020 року Ладижинської призовної комісії та довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що після обстеження в Ладижинській міській лікарні проходив обстеження ОСОБА_3 та згідно рішення призовної комісії придатний до військової служби (а.п.128, 142).

З повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_10 № 640 від 06.02.2024 року вбачається, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, особова справа та документи щодо призову ОСОБА_3 було знищено, окрім книги протоколів Тростянецької районної та Ладижинської міської призовних комісій Вінницької області восени 2020 року (а.п.131).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 278 від 30.09.2024 року матроса строкової служби ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас з 30.09.2024 року.

Дані докази за кримінальним провадженням, суд знаходить належними та допустимими, так як вони підтверджують існування обставин, щодо вчинення даного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 .

Аналіз та оцінка приведених належних та допустимих доказів за кримінальним провадженням в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

Умисні протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, вік.

З висновку досудової доповіді провідного інспектора Одеського райооного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_11 від 01.08.2024 року та витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення видно, що виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, відповідно ч.3 ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Рівень впливу динамічних факторів на протиправну поведінку оціюється як середній. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, оцінюється як середній (а.п.44-50).

Зі службової характеристики, наданої командиром військової части НОМЕР_1 від 20.06.2023 року, видно, що матрос ОСОБА_3 за період проходження служби на посаді навідника 2 відділення морської піхоти 3 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , зарекомендував себе посередньо. Схильний до порушень військової дисципліни. Схильності до симуляції стосовно свого стану здоров`я не має. Військову форму одягу носить охайно. Приймав безпосередню участь у відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації на території України. Фізичний стан задовільний. Фізично розвинутий задовільно. Стан здоров`я задовільний. Займаній посаді не відповідає. (а.п.117).

Враховуючи в сукупності всі обставини кримінального провадження, тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, суд вважає, що слід призначити обвинуваченому за вчинення даного кримінального правопорушення покарання у виді позбавлення волі в мінімальній санкції, передбаченій ч. 5 ст. 407 КК України.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ч.1 статті 75 КК України, суд враховує, що у зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування статті 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Поряд з цим, відповідно до частини 2 статті 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з частиною 2 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до частини 1 статті 75 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення обвинуваченим злочину) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З наведеного вбачається, що частина 1статті 75 КК України (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України № 2839 від 13.12.2022) поліпшує становище особи обвинуваченого.

Враховуючи вищезазначені положення Закону, а також зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, наявність кількох обставин, що пом`якшують його відповідальність, а також зміст досудової доповіді органу пробації від 01.08.2024 року, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, тому визнає за можливе призначити обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, яке мало місце 05.08.2022, з випробуванням із застосуванням положень ст.75 КК України у редакції Закону, яка діяла на момент вчинення злочину.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

В силу положень частини 1статті 76 КК України, суд звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-370, 373-376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п.1, п. 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1