ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/643/25 Справа № 191/4030/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року було задоволено клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення від призначеного судом покарання відносно засудженого ОСОБА_7 .

Як встановлено судом, вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2022 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення 27.12.2021 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яким було завдано майнову шкоду в сумі 2355,00 грн., та за вчинення 11.01.2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яким було завдано майнову шкоду в сумі 450,00 грн., до 3 років позбавлення волі, а також за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України до покарання до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та відповідно до ст.71 КК України остаточне покарання визначено у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутого покарання, призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2019 року.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2019 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення на початку лютого 2018 року та кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яким було завдано майнову шкоду в сумі 2355,00 грн. до 2 років позбавлення волі та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі. Із застосуванням ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання визначено у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.06.2015 року, до 3 років 8 місяців позбавлення волі.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.06.2015 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення 02.02.2015 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яким було завдано майнову шкоду в сумі 1146,66 грн., до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання частково приєднано покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.03.2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.03.2014 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення 11.02.2014 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яким було завдано майнову шкоду в сумі 747,00 грн., до 2 років обмеження волі, та за вчинення 14.02.2014 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яким було завдано майнову шкоду в сумі 5808,76 грн. до 3 років позбавлення волі, а також за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК україни було звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Початок строку покарання засудженого ОСОБА_7 - 27.12.2022 року, а кінець строку покарання - 27.06.2026 року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 р. № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 р., встановлено, що дії щодо чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (до 1218,00 грн. у 2014 та 2015 роках, 1762 грн. у 2018 році, 2270,00 грн. у 2021 році та 2481,00 грн. у 2022 році) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, у зв`язку із декриміналізацією частини вчинених ОСОБА_7 діянь, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для звільнення засудженого від призначеного покарання:

- за епізодом вчинення 11.01.2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2022 року;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2019 року;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.06.2015 року;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.03.2014 року.

Відповідно до положень ч.2 ст.74 КК України (в ред. ЗУ № 3886-ІХ від 18.07.2024 року) особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У той же час, суд зазначає, що звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за рядом кримінальних правопорушень, не змінює строку його остаточного покарання, що було призначене вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2022 року, так як ним одночасно було вчинено ряд інших кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в апеляційній скарзі просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року скасувати у повному обсязі.

Постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які він був засуджений.

Засуджений обґрунтовує свою позицію тим, що адміністрація ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» замість того, щоб звільнити на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, зверулась до суду лиш з клопотанням про виправлення описки.

Також Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області при розгляді клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» не в повному обсязі роз`яснив ухвалу суду від 23 жовтня 2024 року та неправильно написав дату народження засудженого ОСОБА_7 на що адміністрація ДУ «Синельниківська ВК (№94) повторно звернулась з клопотанням для виправлення описки.

Позиція учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні проти апеляційної скарги засудженого заперечував та просив залишити її без задоволення.

Засуджений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку та пояснення учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з чим погоджується колегія суддів, що ОСОБА_7 не підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією, оскільки відповідно до вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2022 року останній був засуджений ще за ч.2 ст.240, ч.1 ч.2 ст.309, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України. Дані склади кримінальних правопорушень не декриміналізовано.

Тому строк остаточного відбування покарання залишається незмінним.

З огляду на вищенаведене колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4