Номер провадження: 11-сс/813/1901/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

особи щодо якої розглядалося клопотання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, щодо:

ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тбілісі Грузія, громадянина Грузії, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який розшукується компетентними органами Грузії для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 та ч.3 ст.180 КК Грузії,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та обрано відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами Грузії для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 та ч.3 ст.180 КК Грузії, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строком на 2 (два) місяці, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу прокурора, слідчого судді; повідомляти прокурора про зміну свого місця проживання; з`являтися за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Строк дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання обчислюється з моменту проголошення ухвали, тобто з 22.11.2024 року, та припиняє свою дію 22.01.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що Одеською обласною прокуратурою на теперішній час продовжується проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_7 до Грузії, останній підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 та ч.3 ст.180 КК Грузії, ризик переховування останнього від суду продовжує існувати, тому слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на два місяці в межах проведення екстрадиційної перевірки.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_7 .

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги адвокат вказує, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 не підлягає оголошенню в розшук і не перебуває в розшуку ІНТЕРПОЛУ, наразі захищений від примусового повернення до країни свого походження, інші підстави для його затримання та обрання будь-якого запобіжного заходу відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача; ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 надійшла до суду апеляційної інстанції без матеріалів судової справи місцевого суду, однак на виконання приписів ст.422 КПК України була призначена до розгляду.

Разом з цим, після надходження матеріалів судової справи місцевого суду, колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 подана на ухвалу слідчого судді про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, яка у відповідності до вимог ст.309 КПК України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України (далі - КПК), які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 309 КПК, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У рішенні від 27.01.2010 року у справі №3-рп/2010 Конституційний суд України дійшов висновку (абзац другий підпункту 3.2), що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

У рішенні від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011 Конституційний Суд України (пп.3.3 п.3 мотивувальної частини) зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до вищезазначеного, Конституційний суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.1 ст.129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). Разом з цим, на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішення Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п.8 ч.1 ст.129 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016), не існує.

Таким чином, із системного аналізу наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України можна зробити висновок, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст. 55 Конституції України та ст.ст. 24, 392 КПК.

Крім того, виконуючи вимоги ч. 5 ст.9 КПК, колегія суддів, вирішуючи питання щодо можливості апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді також враховує правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя.

Так, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (1998р.) зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У рішенні у справі «Мельник проти України» (2006р.), ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

У рішенні у справі «Воловік проти України» (2007р.), Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження.

У рішенні у справі «Скорик проти України» (2008р.) ЄСПЛ нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

Таким чином, за аналізом правових позицій Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, які були сформовані під час розгляду й вирішення справ і втілились у судових рішеннях, можливо дійти ґрунтовного висновку, що їх правові позиції повністю збігаються, взаємодоповнюються та взаємооб`єднуються щодо забезпечення гарантування загальних принципів права особи на судовий захист, у тому числі забезпечення апеляційного оскарження рішень суду, за визначеною Конституцією України та Кримінальним процесуальним Кодексом України процедурою.

Статтею 309 КПК визначено перелік ухвал слідчих суддів, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, який є виключним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Враховуючи наведені вимоги закону та практики ЄСПЛ, а також вимоги ст.309 КПК, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 403 КПК передбачена можливість закриття апеляційного провадження лише у разі відмови особи від поданої нею апеляційної скарги.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст.394 цього Кодексу.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 року (справа №569/17036/18), касаційний суд дійшов висновку про те, що після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала Верховного Суду від 19.03.2018 року справа №439/1271/17; постанова Верховного Суду від 23.10.2018 року справа №180/210/17).

Статтею 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК.

Аналогічний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23.01.2019 року, справа №738/1482/16-к).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає оскарженню.

Керуючись вимогами ст.ст. 309, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2024 року, якою ОСОБА_7 , ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строком на 2 (два) місяці, до 22.01.2025 року, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали та апеляційну скаргу з додатками надіслати на адресу адвоката ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4