Справа №152/1183/24
Провадження по справі №1-кп/150/14/25
УХВАЛА

29 січня 2025 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суду Вінницької області у складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (дистанційно з викоористанням власних технічних засобів),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за участі захисника обвинуваченого, матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000082 від 12.03.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобода-Шаргородська, Шаргородського району Вінницької області та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чернівецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000082 від 12.03.2024 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

До початку першого судового засідання через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 до суду скеровано клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правпорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання про закриття кримінального провадження та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказуючи на те, що такого роду питання не підлягає вирішенню без дослідження доказів, які він в подальшому має намір подати.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов висновку, що клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обгрунтовуючи своє клопотання про закриття кримінального провадження, адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що постанова ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання ОСОБА_4 обмежено придатним до військової служби на підставі ст., СТ.39В, 43В, СКАСОВАНА. Оскільки, ВЛК було проведено формально, ні на момент вчинення кримінального правопорушення, ні в подальшому ОСОБА_4 не є суб`єктом злочину, передбаченого ст.336 КК України з огляду на психічне захворювання.

Окрмі того, ОСОБА_5 зазначається про те, що проведено повторний конторольний огляд військово лікарською комісією з метою встановлення ступеня придатності до військовї служби ОСОБА_4 , в результаті якого на підставі статті 18а графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_4 визнаний непридатним до військової служби.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за станом здоров`я визнано непридатним до військової служби, тому на переконання захисника ОСОБА_5 не є субєктом кримінального правопорушення, що в свою чергу не відповідає ст.18, ч.1 ст.22 КК України, та згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку» не відноситься до особи, яка підлягає на час мобілізації призову на військову службу, тому вважає, що в діях підзахисного ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Вирішення відповідного питання, на переконання суду повинно здійснюватися крізь призму принципу верховенства права як базової вимоги, що висувається до національних нормативно-правових актів у практиці Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів верховенства права, визнається принцип правової визначеності та передбачуваності законодавства, згідно з яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, що встановлюються такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинно ґрунтуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, розуміти юридичні наслідки своєї поведінки.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм. Тож правова визначеність передбачає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій та правовідносин, що виникають. Відповідно до принципу правової визначеності правозастосовний орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Це правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Суд звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, дізнавач, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, дізнавача, прокурора та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Суд зауважує, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії».

У ч. 1 ст.8 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом ст.284 КПК України закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки судом показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Частиною 7 статті 284 КПК України встановлено, якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

З огляду на вище наведені обставини, суд дійшов висновку про передчасність заявлення стороною захисту клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення та неможливістю встановлення обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, які потребують безпосереднього дослідження і оцінки судом показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Керуючись ст., ст. ст. ст.284, 369, 372 КПК України,, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 12.03.2024 відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, - відмовити.

Ухвала оскарженрню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

СУДДЯ: ОСОБА_7