ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 Справа №607/6948/23 Провадження №1-кп/607/241/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з боку захисту - захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі об`єднане кримінальне провадження № 0001954 від 11.12.2022 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тернополі, громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації - там само, із середньою спеціальною освітою, не одружений, на утриманні нікого не має, не працює, раніше судимий вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17.09.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 390-1 КК України,

встановив:

24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-1Х, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Згодом Указами Президента України ОСОБА_7 строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та на даний момент скасований не був.

10.12.2022 приблизно о 14:25 у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , у період введеного воєнного стану на території України, 10.12.2022 приблизно о 14:25, перебуваючи на АДРЕСА_3, підійшов до вхідних дверей приміщення клініки «ІНФОРМАЦІЯ_5», де, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, викрав генератор торговельної марки «Kraftwele» моделі «i3500», вартістю 39 842, 06 грн.

Із викраденим майном, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим спричинив ФОП ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 39 842, 06 грн.

Окрім цього, 10.12.2022 приблизно о 18:50 у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , у період введеного воєнного стану на території України, 10.12.2022 приблизно о 18:50, перебуваючи по АДРЕСА_4, підійшов до вхідних дверей приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_6», де, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, викрав бензиновий генератор з написом «DH-8500», вартістю 26 182, 95 грн.

Із викраденим майном, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим спричинив ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 26 182, 95 грн.

Окрім того, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

ОСОБА_6 протягом 2022-2023 років, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї матері ОСОБА_10 , з якою ОСОБА_11 спільно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_10 , за таких обставин:

згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/13310/22 від 10.10.2022, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а саме 25.09.2022 приблизно о 19:20 ОСОБА_11 , перебуваючи у п`яному вигляді за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_10 насильство, а саме дії психологічного та економічного характеру.

Також згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/14600/22 від 28.10.2022, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме 26.09.2022 приблизно о 01:31 ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , стукав у вхідні двері, нецензурно виражався на адресу ОСОБА_10 , чим порушив вимоги термінового заборонного припису, а саме заборону на вхід та перебування в місці постраждалої особи.

Також згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/16182/22 від 22.11.2022, ОСОБА_13 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме 09.11.2022 приблизно о 15:30 ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї матері ОСОБА_10 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав її нецензурною лексикою та погрожував фізичною розправою.

Крім цього, 28.02.2023 приблизно о 17:30 ОСОБА_6 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, перебуваючи за місцем свого спільного проживання із матір`ю ОСОБА_10 , а саме по АДРЕСА_1 , вчинив дії психологічного насильства щодо ОСОБА_10 , безпідставно розпочав словесний конфлікт, у ході якого виражався нецензурною лайкою у сторону останньої, висловлював погрози застосування фізичної сили, нищив майно у квартирі та розбивши табуретку об підлогу, з метою психологічного приниження ОСОБА_10 , підійшов до матері та начепив на шию останньої фрагмент розбитої табуретки, викликавши у потерпілої короткочасні почуття страху, смутку, обурення та образи.

Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення своїх умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_11 належних для себе висновків не зробив та продовжив чинити домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_10 , з якою спільно проживає.

Таким чином, ОСОБА_6 протягом 2022-2023 років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство (образи) стосовно своєї матері ОСОБА_10 , з якою спільно проживає, що призвело до її психологічних страждань - зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи та погіршення якості життя.

Окрім того, 18.04.2023 приблизно о 20:00 у ОСОБА_6 , який перебував поблизу під`їзду №5, будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_14 , причиною яких став словесний конфлікт, виник умисел, спрямований на погрозу вбивством останній.

Реалізуючи свій умисел, 18.04.2023 приблизно о 20:00 ОСОБА_6 , зайшовши у під`їзд №5, будинку №2, що розташований по вул. Чубинського у м. Тернополі, вчиняючи словесний конфлікт із ОСОБА_14 , бажаючи продемонструвати свою суспільну значущість, усвідомлюючи, що його поведінка може викликати у потерпілої ОСОБА_14 побоювання за своє життя та бажаючи цього, почав висловлювати словесні погрози, адресовані ОСОБА_14 , та бажаючи залякати потерпілу, сказав: «Я тебе заріжу».

В подальшому, ОСОБА_6 з метою підтвердження реальності своїх намірів, правою рукою дістав зі своєї сумки ніж, конструктивно схожий на зброю, котрий являється виробом господарсько-побутового призначення, підійшов до ОСОБА_14 на відстань близько 70-80 см, ставши перед нею, здійснив замах правою рукою, в якій тримав ніж. При цьому, враховуючи виниклу обстановку, потерпіла сприйняла дану погрозу як реальну загрозу її життю, маючи достатньо підстав для побоювання її виконання.

Таким чином, ОСОБА_6 була здійснена реальна погроза вбивством та в ОСОБА_14 були об`єктивні підстави вважати, що ця погроза може бути реалізована, оскільки вчинення протиправних дій відбувалось неочікувано для потерпілої, шляхом демонстрації ножа, схожого на зброю, котрий являється виробом господарсько-побутового призначення, які сприймались потерпілою як зброя, за допомогою якої може бути реалізовано умисел на позбавлення життя з врахуванням агресивної поведінки нападника.

Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2024 у справі №607/1000/24 щодо ОСОБА_6 видано обмежувальний припис строком на 3 місяці та встановлено захід тимчасового обмеження прав кривдника: 1) заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися на відстань ближче 100 метрів до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

22.02.2024 працівниками поліції ОСОБА_6 належним чином ознайомлено із вказаним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього винесено обмежувальний припис.

В подальшому, 23.02.2024 у невстановлених досудовим розслідуванням місці та часі, в ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на невиконання обмежувального припису, встановленого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/1000/24 від 17.01.2024.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи, що згідно вказаного рішення суду йому заборонено протягом трьох місяців перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , наближатися на відстань ближче 100 метрів до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, нехтуючи обов`язковими приписами суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя із забезпечення виконання рішення суду, всупереч ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 23.02.2024 приблизно о 15:30 прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги обмежувального припису.

Крім того, 24.02.2024 приблизно о 10:30 ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи які заборони йому встановлені, згідно вказаного рішення суду, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги обмежувального припису.

Крім того, 27.02.2024 приблизно о 08:00 ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи, які заборони йому встановлені, згідно вказаного рішення суду, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги обмежувального припису.

Надалі, 12.03.2024, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи які заборони йому встановлені, згідно вказаного рішення суду, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , перебував за вказаною адресою приблизно о 07:45, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Надалі, 14.03.2024, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи які заборони йому встановлені, згідно вказаного рішення суду, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , та перебував за вказаною адресою приблизно о 07:40, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Також 18.03.2024, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним умислом, будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи які заборони йому встановлені, згідно вказаного рішення суду, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , та перебував за вказаною адресою приблизно о 07:40, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Окрім того, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП щодо своєї матері ОСОБА_10 , з якою спільно проживає, пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, що підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справах №№ 607/13812/23 від 03.08.2023, 607/15849/23 від 29.08.2023, 607/16326/23 від 12.09.2023, 607/18775/23 від 06.10.2023, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , у порушення Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 (далі - Стамбульська конвенція), вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно 27.12.2023 приблизно о 13:00, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань, вчинив щодо своєї матері ОСОБА_10 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, та призвело до психологічних страждань потерпілої, а також погіршило якість життя ОСОБА_10 , а саме: викликало в неї побоювання за свою безпеку, переживання, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2024 у справі №607/1000/24 щодо ОСОБА_6 видано обмежувальний припис строком на три місяці та встановлено захід тимчасового обмеження прав кривдника: 1) заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися на відстань ближче 100 метрів до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

22.02.2024 працівниками поліції належним чином ознайомлено ОСОБА_6 із вказаним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього винесено обмежувальний припис.

В подальшому, 01.04.2024, у невстановлених досудовим розслідуванням місці та часі, в ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на невиконання обмежувального припису, встановленого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/1000/24 від 17.01.2024.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомленим із рішенням Тернопільського міськрайонного суду №607/1000/24 від 17.01.2024, яким щодо нього видано обмежувальний припис, усвідомлюючи, що згідно вказаного рішення суду йому заборонено протягом трьох місяців перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , наближатися на відстань ближче 100 метрів до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, нехтуючи обов`язковими приписами суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя із забезпечення виконання рішення суду, всупереч ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 01.04.2024 приблизно о 18:00 прибув за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуваючи за вказаною адресою приблизно о 21:40 вчиняв з ОСОБА_10 словесний конфлікт, під час якого ображав останню, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Окрім того, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП щодо своєї матері ОСОБА_10 , з якою спільно проживає, пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, що підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справах: №607/3747/24 від 29.02.2024, №607/15362/24 від 24.07.2024, №607/17344/24 від 20.08.2024, повторно вчинив умисний злочин, пов`язаний із домашнім насильством проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 в порушення Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 (далі - Стамбульська конвенція), вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на позагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно 21.08.2024 приблизно о 17:00, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань, вчинив щодо своєї матері ОСОБА_10 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, принижені, та призвело до психологічних страждань потерпілої, а також погіршило якість життя ОСОБА_10 , а саме: викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Окрім того, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 21.10.2024, в невстановленому місці у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання наркотичних речовин без мети збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у невстановленому місці, діючи умисно, незаконно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», придбав без мети збуту наркотичний засіб, обіг якої обмежено - канабіс, після чого зберігав його за місцем проживання до моменту виявлення працівниками поліції.

В подальшому, 21.10.2024 приблизно о 12:45 працівниками Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області під час виконання службового завдання, а саме здійснення контролю за поведінкою кривдника за місцем проживання та проведення з ним профілактичної роботи з метою недопущення скоєння повторних фактів домашнього насильства, передбаченого Порядком взяття на профілактичний облік, проведення профілактичної роботи та зняття з профілактичного обліку кривдника уповноваженим підрозділом органу Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №124 від 25.02.2019, за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено ОСОБА_15 , у якого було виявлено речовину рослинного походження зеленого кольору, що являється наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом.

21.10.2024 в період часу із 13:37 по 13:43, в ході проведення огляду місця події в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 7,133 грама.

Згідно з ст.ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Списку №1, Таблиці №1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, канабіс віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Окрім того, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП щодо своєї матері ОСОБА_10 , з якою спільно проживає, пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, що підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справах №607/18584/24 від 03.09.2024, №607/18743/24 від 11.09.2024 та №607/19733/24 від 18.09.2024, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , у порушення Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11.05.2011 (далі - Стамбульська конвенція), вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно 23.10.2024 приблизно о 19:00, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань, вчинив щодо своєї матері ОСОБА_10 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, та призвело до психологічних страждань потерпілої, а також погіршило якість життя ОСОБА_10 , а саме: викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 390-1 КК України, за обставин, викладених в обвинувальних актах, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

По суті провадження обвинувачений пояснив, що визнає вину в усіх вчинених ним діяннях, які йому інкримінуються, щиро кається, більше такого вчиняти не буде, має намір служити у Збройних Силах України, однак на даний час відповіді від військової частини про проходження ним військової служби не надійшло. Звернув увагу суду на те, що відмовився від повного порядку та обсягу дослідження доказів, обравши скорочений.

На запитання прокурора, обвинувачений повідомив, що вчинив крадіжку двох генераторів, усвідомлюючи, що вони йому не належать. Зазначив, що ОСОБА_10 є його матір`ю, яку він обзивав, виражався нецензурною лексикою в її сторону. Відтак визнав вину по усіх епізодах за ст. 126-1 КК України. Також погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті за ч. 1 ст. 129 КК України, проте не міг детально пригадати усіх обставин події, оскільки того дня перебував у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, визнав, що мав при собі заборонену наркотичну речовину - марихуану, яку дільничний у нього виявив. Також визнав вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, пояснивши, що дійсно порушував термінові заборонні приписи, оскільки приходив додому поїсти.

Прокурор у судових дебатах просив призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 126-1 КК України у виді трьох років обмеження волі; за ч. 1 ст. 129 КК України - у виді одного року обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі; ч. 1 ст. 309 КК України - у виді двох років обмеження волі; за ст. 390-1 КК України - у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просив призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді п`яти років позбавлення волі. Також зазначив, що обвинувачений раніше судимий за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області, який просив виконувати самостійно, оскільки штраф за цим вироком не сплачений.

У судових дебатах захисник просила врахувати те, що ОСОБА_6 визнає вину, щиро кається, частково відшкодував шкоду, має намір служити у Збройних Силах України, а відтак просила застосувати обвинуваченому мінімальне покарання.

Обвинувачений у судових дебатах не заперечив проти виду і міри покарання, яку висловив прокурор у судових дебатах, а також просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В останньому слові обвинувачений вибачився за те, що приніс багато клопотів, більше такого вчиняти не буде та виправиться.

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, подавши 28.09.2023 через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядати у її відсутності, оскільки за станом здоров`я не може з`являтися у судові засідання. Щодо міри покарання, просить судити суворо відповідно до закону.

Потерпіла ОСОБА_14 у судове засідання не з`явилася, подавши 11.01.2024 через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК України розглядати у її відсутності. Зазначила, що обставини в обвинувальному акті викладені вірно, підтримує в повному обсязі, цивільний позов не заявлявся. Щодо міри покарання, просить судити відповідно до закону. З обвинуваченим не спілкується, мирової угоди із ним не укладала.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у жодне із судових засідань не з`явилися,хоча неодноразово під час судового провадження належним чином повідомлялись про дату та місце судового засідання, клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд, з огляду на прийняте рішення та враховуючи наведені обставини кримінальних правопорушень, приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за: ч. 4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану; ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи;ч. 1 ст. 129 КК України, тобто погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози; ст. 390-1 КК України, тобто умисне невиконання обмежувальних приписів; ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 309, ст. 390-1 КК України є кримінальними проступками; за ст. 126-1 КК України - нетяжкими злочинами; за ч. 4 ст. 185 КК України - тяжкими злочинами; фактичні обставини кримінальних правопорушень, зокрема, за ст. 126-1 КК України - фізичні та психологічні страждання, погіршення якості життя потерпілої, за ч. 4 ст. 185 КК України - розмір завданої шкоди, одна з яких відшкодована потерпілому шляхом повернення майна; конкретні обставини кримінального провадження, а саме визнання вини обвинуваченим, його відмова від дослідження доказів, зібраних на досудовому слідстві, позиція сторін щодо покарання;наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме: вчинення кримінального правопорушення за 390-1 КК України щодо особи похилого віку та щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України щодо особи з інвалідністю; наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого: він раніше судимий, не працює, скарг на його поведінку від сусідів за місцем проживання не надходило, перебуває на профілактичному обліку як особа кривдник, перебуває на диспансерному спостереженні в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання складного лікарського засобу та інших психоактивних речовин. Синдром залежності», за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався; згідно висновків судово-медичних експертиз №№: 146 від 21.03.2023, 229 від 25.04.2023, 171 від 14.03.2024, 613 від 26.09.2023, 713 від 12.09.2024, 261 від 23.04.2024, 172 від 14.03.2024, 910 від 28.11.2024 ОСОБА_6 на час інкримінованих йому кримінальних правопорушень страждав та на даний час страждає розладами психіки та поведінки внаслідок вживання декількох препаратів та інших психоактивних речовин, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він міг давати звіт своїм діям та керувати ними, в період, який відноситься до інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_6 міг давати звіт своїм діям та керувати ними, на даний час може давати звіт своїм діям та керувати ними.

Аналізуючи наведені обставини у сукупності, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, решти (передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 309, ст. 390-1 КК України) - у виді обмеження волі.

При цьому, як встановлено у цьому провадженні, обвинувачений ОСОБА_6 вже судимий згідно вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17.09.2024 (набрав законної сили 18.10.2024) за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Даний штраф на даний час не сплачений.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті (ч. 5 ст. 71).

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як наголошував неодноразово Верховний Суд, норми ст.ст. 70 та 71 КК України є імперативними, тобто обов`язковими для врахування при призначенні покарання за наявності для цього підстав.

Те, що покарання у виді штрафу не підлягає складанню з іншими видами покарань, не свідчить про те, що вирок, яким призначається такий вид покарання, взагалі не враховується при призначенні остаточного покарання. Так, ч. 3 ст. 72 КК України передбачає, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Як встановлено, частину кримінальних правопорушень у даному об`єднаному кримінальному провадженні обвинувачений вчинив до ухвалення вказаного вироку від 17.09.2024 (передбачені ст. 126-1, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ст. 390-1 КК України), а частину (передбачені ст. 126-1 та ч. 1 ст. 309 КК України) - після нього.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 23.04.2019, справа № 541/571/17, зі змісту положень ст.ст. 70, 71 КК України вбачається, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 КК України, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після чого - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. У відповідному порядку вказані положення закону України про кримінальну відповідальність застосовуються за умови, якщо злочин (злочини) вчиненні до та після постановлення попереднього вироку, отримали окрему кваліфікацію. У разі ж якщо наявна повторність злочинів, передбачена ст. 32 КК України, а саме - вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу, та які не вимагають окремої кваліфікації за кожний епізод злочинної діяльності, застосовуються лише положення частини першої статті 71 КК України як до злочину, вчиненого після постановлення попереднього вироку.

Також, згідно із висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зробленим у постанові від 08.02.2021 у справі № 390/235/19, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків.

Тому, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_6 слід призначити відповідно до наведених висновків Верховного Суду та положень ст.ст. 70, 71, 72 КК України, враховуючи також при цьому, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. 126-1 КК України (чотири епізоди) не вимагають окремої кваліфікації, однак останній з них вчинений після вироку від 17.09.2024, а інші - до вироку від 17.09.2024.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому згідно із положеннями ст.ст. 69, 75 КК України, з огляду на встановлені обставини кримінальних правопорушень, їх кількість, дані про особу обвинуваченого та позицію сторін щодо покарання, суд не вбачає.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту застосування востаннє до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто із 21.11.2024.

Також, відповідно до ст. 72 КК України, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, у строк призначеного покарання ОСОБА_6 слід зарахувати термін його перебування під вартою із 02.04.2024 до 17.04.2024 включно, а також термін його перебування під вартою з моменту застосування щодо нього такого запобіжного заходу 21.11.2024 по дату ухвалення вироку включно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжений ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.01.2025 до 23:59 16.03.2025, слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не пізніше шістдесяти днів з дня проголошення вироку. Підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, як про це просив обвинувачений, суд не вбачає, оскільки збереження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає встановленим відомостям про особу обвинуваченого та його попередньої процесуальної поведінки під час судового провадження.

Заставу у розмірі 60 560 грн (внесена 17.04.2024 згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області № 03-564/24 від 17.04.2024), застосована щодо ОСОБА_6 як альтернативний запобіжний захід згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2024, слід звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України після набрання вироком законної сили.

Так, заставодавець ОСОБА_16 у судовому засіданні 12.02.2025 не навів поважних причин, через які обвинувачений не прибув у судові засідання: 26.06.2024 о 10:30, 26.09.2024 о 11:30 та 25.10.2024 о 15:45, про які ОСОБА_6 був належним чином повідомлений під розписку. Не повідомив про поважні причини вказаних неявок у судові засідання і сам обвинувачений та не надав доказів, котрі підтверджують причини таких неявок.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Виходячи з цих положень закону та наведених вище обставин про неявки без поважних причин за викликом суду у судові засідання обвинуваченого, про які він був належним чином повідомлений, суд не знаходить підстав для повернення застави заставодавцеві, як про це він просить.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в об`єднаному кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого на користь держави відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Арешт майна слід скасувати, як того вимагає ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Крім цього, разом з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_8 , у якому вона просить стягнути із ОСОБА_6 на її користь завдану внаслідок умисних злочинних діянь матеріальну шкоду у сумі 39 842, 06 гривень.

Цивільний позов обґрунтований тим, ОСОБА_6 , у період дії воєнного стану на території України, 10.12.2022 приблизно о 14:25, перебуваючи на АДРЕСА_5, підійшов до вхідних дверей приміщення клініки «ІНФОРМАЦІЯ_5», де переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, викрав генератор торговельної марки «Kraftwele» моделі «i3500», вартістю 39 842,06 грн. Із викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим спричинив матеріальну шкоду на суму 39 842,06 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказаний цивільний позов визнав повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З огляду на наведені вище положення законів та встановлені під час судового розгляду обставини кримінального провадження, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 390-1 КК України.

ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 129 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років;

- за ст. 390-1 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ст. 390-1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КПК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання, до покарання, призначеного згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ст. 390-1 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, приєднати невідбуте покарання за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17.09.2024 у виді штрафу в розмірі 850 грн., яке підлягає окремому виконанню.

ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ст. 126-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 309 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 71 КК України до покарання, призначеного згідно із ч. 1 ст. 70 КК України за кримінальні правопорушення, передбачені ст. 126-1, ч. 1 ст. 309 КК України, у виді 1 (року) позбавлення волі, частково приєднати частину невідбутого покарання, призначеного згідно з ч. 4 ст. 70 КК України (за ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 185, ст. 390-1 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та у виді штрафу в розмірі 850 грн., яке виконується самостійно), - у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, визначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн., який виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою - 21.11.2024.

Зарахувати, на підставі ст. 72 КК України, у строк призначеного остаточного покарання ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення впродовж 02.04.2024 - 17.04.2024 включно, а також з моменту застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто із 21.11.2024, по дату ухвалення вироку, тобто по 13.02.2025 включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не пізніше 23:59 13.04.2025.

Заставу, внесену ОСОБА_16 за ОСОБА_6 , в розмірі 60 560 грн (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень), згідно з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2024, - звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів:

- 755,12 грн - вартість судової товарознавчої експертизи № CE-19/120-23/476-ТВ від 25.01.2023;

- 1132,68 грн - вартість судової дактилоскопічної експертизи № CE-19/120-23/263-Д від 12.01.2023;

- 943,90 грн - вартість судової дактилоскопічної експертизи № CE-19/120-23/1199-Д від 01.02.2023;

- 755,12 грн - вартість судової дактилоскопічної експертизи № CE-19/120-23/1191-Д від 31.01.2023;

- 755,12 грн - вартість судової дактилоскопічної експертизи № CE-19/120-23/265-Д від 13.01.2023;

- 943,90 грн - вартість судової товарознавчої експертизи № CE-19/120-23/471-ТВ від 23.01.2023;

- 1989,75 грн - вартість судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № CE-19/120-24/12333-НЗПРАП від 11.11.2024;

- 956,00 грн - вартість експертизи зброї № CE-19/120-23/5148-ХЗ від 16.05.2023,

усього на суму 8 231 (вісім тисяч двісті тридцять одна) грн 59 коп.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/8183/23 від 09.05.2023 на: предмет, візуально, схожий на ніж, - скасувати.

Речові докази:

- предмет, зовні схожий на ніж, у сейфпакеті № INZ2001814, який зберігається у камері зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, квитанція № 013597, - знищити;

- речовину рослинного походження зеленого кольору - канабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 6,445 гр, знаходиться у спецупакуванні № 2636221, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, квитанція № 015860, - знищити;

- генератор червоного кольору ДН8500, який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , - залишити йому.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 39 842,06 грн (тридцять дев`ять тисяч вісімсот сорок дві гривні шість копійок).

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча суддяОСОБА_1