У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000111, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2024 року клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000111 задоволено, накладено арешт на: мобільний телефон моделі «Redmi 9А» у чохлі червоного кольору з імей1: НОМЕР_1 , імей 2Е НОМЕР_2 з сім-картами «Київстар»: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , упакований з первинним упакуванням сейф-пакета Національної поліції України PSP 1103994 до сейф-пакета Національної поліції України PSP 1104108; банківську картку «Приват Банк золота універсальна» № НОМЕР_5 , упакована з первинним упакуванням сейф-пакета Національної поліції України PSP 1103998 до сейф-пакета Національної поліції України PSP 11004187; банківську картку «Приват Банка для виплат» № НОМЕР_6 , упакована з первинним упакуванням сейф-пакета Національної поліції України PSP 1103996 до сейф-пакета Національної поліції України PSP 1104186; банківську картку «Приват Банка для виплат» № НОМЕР_7 , упакована з первинним упакуванням сейф-пакета Національної поліції України PSP 1103997 до сейф-пакета Національної поліції України PSP 1104185, із забороною розпоряджатись та відчужувати вказане майно до скасування його арешту у встановленому КПК України порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна, якої вирішується питання про арешт просить поновити процесуальний строк на оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, апелянт зазначає, що про наявність оскаржуваної ухвали він дізнався 26.02.2025 р., а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущений з поважних причин.

В апеляційні скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним та необґрунтованим, необхідність накладення арешту на майно не мотивовано.

Апелянт звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді наданий дозвіл на вилучення банківських карт, на які здійснювались зарахування грошових коштів, внаслідок вчинення шахрайських дій, за наявності фактичних даних, які підтверджують їх використання для вчинення шахрайських дій, та мобільних телефонів, планшетів, ноутбуків та комп`ютерів, за допомогою яких здійснювався вихід в мережу інтернет та створювались сторінки в соціальній мережі «Інстаграм», за наявності фактичних даних, які підтверджують використання вказаного обладнання для вчинення шахрайських дій.

Разом з тим, слідчим, під час виявлення та вилучення банківських карток та мобільного телефону, не встановлено наявності фактичних даних, які підтверджують їх використання вказаного майна для вчинення шахрайських дій, чим перевищено свої повноваження та безпідставно вилучене відповідне майно.

За цих обставин представник третьої особи, вважає, що арешт банківських карток та телефону, які належать ОСОБА_5 накладено безпідставно, при цьому вказане майно, на думку апелянта, не відповідає критерію речових доказів.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000111, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 25.02.2024 р. до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області надійшла заява ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , щодо прийняття мір до невідомої особи, яка 16.02.2024 р. шляхом обману, під приводом продажу мобільного телефону «IPhone 15», розмістивши оголошення в соціальній мережі «Інстраграм», заволоділа грошовими коштами в сумі 6 200 грн., які вона самостійно перерахувала на банківську картку № НОМЕР_8 . Крім того, до Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області звернулась заявою мешканка м. Миколаєва, ОСОБА_8 , стосовно прийняття мір до невідомої особи, яка 13.02.2024 р. шляхом обману, під приводом продажу мобільного телефону «IPhone 13» в соціальній мережі «Інстаграм», заволоділа грошовими коштами в сумі 4 100 грн., які вона самостійно перерахувала на банківську картку № НОМЕР_9 . Встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень ймовірно причетна ОСОБА_5 , зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , якою в АТ КБ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відкритий рахунок НОМЕР_10 з картковим рахунком № НОМЕР_9 .

28.11.2024 р. на підставі ухвали слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області проведений санкціонований обшук за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_2 , під час якого останньою добровільно видано належні їй речі, які вилучені слідчим, а саме мобільний телефон моделі «Redmi 9А» та банківські картки Приват Банк золота універсальна» № НОМЕР_5 , «Приват Банк для виплат» № НОМЕР_6 , «Приват Банка для виплат» № НОМЕР_7 .

Постановою слідчого від 28.11.2024 р. вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Клопотання мотивоване необхідністю збереження вказаного майна, як можливого знаряддя вчинення злочину, могло зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, які будуть використані як речові докази для встановлення істини у справі.

Зважаючи на те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, слідчий суддя, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна, для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин.

При цьому, законом не визначено переліку підстав, за наявності яких, строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання, має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ухвала слідчим суддею постановлена 20.12.2024 р., за відсутністю учасників провадження. Копія оскаржуваного рішення слідчого судді отримана представником третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт ОСОБА_6 26.02.2025 р., тому, в даному випадку, строк апеляційного оскарження рішення слідчого судді починається з 26.02.2025 р., і закінчується 03.03.2025 р.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга представником третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт ОСОБА_6 подана 03.03.2025 р., тобто в межах строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає, що представником не пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя має діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, має врахувати: існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів, при цьому, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

З матеріалів клопотання вбачається, що 26.02.2024 р. до ЄРДР за № 0000111, внесені відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння, шляхом обману, грошовими коштами належних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетна ОСОБА_5 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_2 .

28.11.2024 р. в ході проведеного санкціонованого судом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , останньою добровільно видано належні їй речі а саме мобільний телефон та 3 банківські картки.

Постановою слідчого від 28.11.2024 р. вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

На час розгляду слідчим суддею клопотання прокурора, встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містили об`єктивні дані, які могли свідчити про те, що виявлене та вилучене на місці події майно відповідає критерію речового доказу, визначеному у ст. 98 КПК України, в тому числі, банківські картки на які могли зараховуватись грошові кошти внаслідок вчинення шахрайських дій та мобільний телефон за допомогою якого здійснюватись вхід у мережу інтернет та створюватись сторінки в соціальній мережі «Інстаграм», тобто вказане майно могло використовуватись, як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання вірно з`ясував, що арешт майна, яке зазначено вище, відповідає вимогам розумності та співмірності, враховано наслідки такого майна для третіх осіб, а також, що арешт на вказане майно, не зачіпає значно Конституційних прав третіх особи, зокрема, права власності.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні на даний час, з урахуванням обставин кримінального провадження є всі підстави вважати, що мобільний телефон та банківські картки відповідають ознакам, зазначеним в статті 98 КПК України, що згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту, як речових доказів з метою збереження, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Посилання апелянта на те, що матеріалами провадження не підтверджують того, що вказане майно використовувалось ОСОБА_5 , для вчинення шахрайських дій, і, остання пояснила обставини можливого використання належної їй банківської картки «Монобанк» іншою особою, апеляційний суд вважає, такими, що не дають, на даній стадії досудового розслідування, підстав для скасування накладеного арешту, а наведені ОСОБА_5 обставини підлягають перевірки в ході досудового розслідування.

Враховуючи всі встановлені органом досудового розслідування, на даний час, обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд об`єктивно переконаний, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді є непереконливими.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не зайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є безумовними підставами для її скасування.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000111 залишити без змін, апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3