Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2718/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/219/25
Категорія ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000081 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дідовичи, Новоград-Волинського району, Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 05.06.2006 року Новоград-Волинським судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115 ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі. 03.04.2007 року Апеляційним судом визначено міру покарання 7 років позбавлення волі;

2) 02.10.2010 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить провести часткове судове слідство, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази та надав невірну оцінку, протоколу слідчого експерименту від 22.03.2018, висновку судово-медичної експертизи №311 від 12.06.2018 та протоколу слідчого експерименту від 30.03.2018 року, які захисник вважає недопустимими доказами, а також іншим письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони не свідчать про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Посилається на те, що судом безпідставно були відхилені клопотання сторони захисту щодо допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та повторного допиту свідка ОСОБА_15 .

Стверджує, що не встановлення дати та часу нанесення тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілим, спростовують версію обвинувачення, щодо вчинення ОСОБА_8 протиправних дій.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що судом порушено вимоги кримінального процесуального закону, а саме : не допитані свідків за його клопотаннями та не надано можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Звертає увагу, що під час проведення обшуку житла були присутні неповнолітні поняті та вказаний обшук проводився у відсутності захисника. Вважає, що йому надавалася неефективна правова допомога захисниками. Вказує, що саме ОСОБА_16 , який залишався в будинку потерпілого ОСОБА_17 , після того, як він залишив вказаний будинок та чекав останнього на подвір`ї, наносив ОСОБА_17 та ОСОБА_18 тілесні ушкодження, від яких настала їх смерть. Вважає, що ОСОБА_16 його оговорив, оскільки він не вчиняв данних злочинів.

В доповненнях до апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає про те, що судом не враховано тілесні ушкодження, які були йому спричинені ОСОБА_16 під час бійки в будинку потерпілого ОСОБА_19 , в зв`язку з чим він і залишив будинок потерпілого та чекав Свинарського на подвір`ї, до будинку він не повертався і йому невідомо що там відбувалося.

Короткий зміст вироку суду першої інстанції

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 встановлено рахувати з 21.03.2018 року, тобто з моменту його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 84 773, 67 грн. витрат за проведення судових експертиз.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою, продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 18.08.2024 року включно.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 у нічний час з 16.03.2018 на 17.03.2018 разом з Особою 1, провадження відносо якого закрито у зв`язку із смертю - (далі Особою 1), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли до будинку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_2 з метою заволодіти його майном.

Переслідуючи корисливий мотив ОСОБА_8 разом з Особою 1 зайшли до кімнати зазначеного будинку де помітили його власника ОСОБА_17 та почали вимагати від останнього віддати їм каміння бурштину, на що отримали відмову. Враховуючи отриману відмову, у ОСОБА_8 та Особи 1 виник умисел, направлений на заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямованого на заволодіння майном із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, та Особа 1 нанесли не менше тридцяти ударів дерев`яним стільцем, дерев`яними ніжками від стільця, металевою кочергою по різним частинам тіла ОСОБА_17 , вимагаючи вказати на місце зберігання каміння бурштину в будинку останнього. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , взявши в приміщенні зазначеного будинку кухонний ніж, наніс десять колото-різаних ран в область правої гомілки у верхній частині, в ділянці внутрішньої поверхні лівого колінного суглоба ОСОБА_17 .

В подальшому під час огляду будинку в іншій кімнаті ОСОБА_8 та Особа 1 помітили лежачого на ліжку ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та у останніх виник спільний злочинний умисел, направлений на його умисне вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті інші людині, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчиняла умисне вбивство та Особа 1 нанесли не менше двадцяти шести ударів дерев`яними ніжками від стільця та металевою кочергою в область голови ОСОБА_18 .

В подальшому ОСОБА_8 та Особа 1 залишили місце скоєння кримінального правопорушення, заволодівши майном потерпілого ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а саме камінням бурштину вагою 41,6 грамів різної фракції, загальною вартістю 275 грн. 31 коп., мобільним телефоном «Nokia», моделі «1616-2», вартістю 251 грн. 84 коп. та грошовими коштами в сумі 11 гривень та в подальшому розпорядились ними на власний розсуд.

В ході нападу з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямованого на заволодіння майном із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисного вбивства ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів ОСОБА_8 будучи особою, яка раніше вчиняла умисне вбивство, спільно із Особа 1 умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді рани перед правим вухом, в ділянці зовнішнього кінця правої брови, в лівій тім`яній ділянці, тім`яно-потиличній ділянці справа, на нижній губі зліва рана, садна на лобі справа, на повіках правого ока, на губах зліва, в правій передвушній ділянці, на правій вушній раковині, на тилі лівої кисті, на лівому лікті, на тилі правої кисті, на задній поверхні правого зап`ястя, на задній поверхні правого передпліччя у середній частині, в ділянці зовнішньої поверхні правої п`яти, синці на обличчі на всьому протязі включаючи вушні раковини від лобної ділянки з переходом на навколоочні, скулові, ніс, щоки, губи, на задній поверхні правого плеча у верхній та середній частині, на правому лікті, на тилі правого зап`ястя, на тилі правої кисті, на задній поверхні лівого плеча у середній та нижній частинах з переходом на лікоть, на задній поверхні лівого передпліччя у середній та нижній частинах, на тилі лівої кисті, в ділянці зовнішньої поверхні лівої сідниці у верхній частині, на лівій передній боковій поверхні шиї на всьому протязі, крововиливи в м`які тканини шиї, голови в правій висково-лобно-тім`яно-потиличній ділянці, в потиличній ділянці зліва, в лобно-висковій ділянці зліва, в тім`яній ділянці зліва та посередині, перелом луски правої вискової кістки з переходом на основу черепа справа та зліва, крововиливи під тверду мозкову оболонку в лівій тім`яно-потиличній ділянці та в правій висковій ділянці, крововиливи під м`яку мозкову оболонку по зовнішній поверхні лівої висково-тім`яно-потиличної ділянки розмірами, правої вискової ділянки, на зовнішній поверхні лівої півкулі мозочка, переломи ребер справа 3-7 по середньо-ключичній лінії, 8-10 по середній пахвовій-задній пахвовій лінії, 9-12 по лопатковій лінії, зліва переломи 2-5 ребер по середньо-ключичній лінії, 6-10 ребер по передньо-пахвовій лінії, 9-12 ребер по лопатковій лінії з розривами плеври в ділянці 9,10 ребер, перелом грудини, надрив селезінки, які утворились не менше ніж від 30-разової дії тупого/их/ предмета/ів/ за механізмом удару/тертя, стискання, рани на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, в ділянці зовнішньої поверхні правого стегна у верхній частині, на передній поверхні правої гомілки у верхній частині, в ділянці внутрішньої поверхні лівого колінного суглоба, які утворилися від 10-разової дії плоского колючо-ріжучого предмета ці ушкодження входять в комплекс поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, супроводжувалися розвитком травматичного шоку, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_17 настала від поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки головного мозку, множинних переломів ребер справа та зліва, перелому грудини, надриву селезінки, множинних ран, синців та саден на тілі, які ускладнилася розвитком травматичного шоку, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, точкові крововиливи під епікард та плевру легень.

В свою чергу потерпілому ОСОБА_18 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому правої тім`яної кістки з переходом на праву вискову кістку та основу черепа справа та зліва, оскольчатий перелом кісток носа, крововиливи під тверду мозкову оболонку на основі обох лобних та правої вискової долей, під м`яку мозкову оболонку в правій лобно-тім`яній ділянці, на основі та по зовнішній поверхні лівої лобної долі, по зовнішній поверхні лівої вискової долі, в речовину правої тім`яної долі, рани в ділянці лівої брови з переходом на перенісся та ділянку лоба, в ділянці правого лобного горба, на лобі посередині, в лівій лобно-тім`яній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, в тім`яно-потиличній ділянці посередині, в тім`яно-потиличній ділянці справа, в потиличній ділянці посередині, в ділянці лівого тім`яного горба, у лівій висково-тім`яній ділянці, над лівим вухом, в ділянці зовнішнього кінця лівої брови, садна на спинці носа зліва, на нижній губі справа, на підборідді справа, на лівій щоці, синці на лобі справа та посередині, на лобі зліва з переходом на вискову, скулову, навколоочну ділянки, спинку носа, ліву щоку, губи зліва та підщелепну ділянку, навколо правого ока з переходом на щоку та спинку носа, в правій скуловій ділянці, за правим вухом з переходом на вушну раковину, на лівому вусі з переходом на вискову ділянку, під підборіддям, обширні крововиливи в м`які тканини голови, які утворились не менш ніж від 26-28 разової дії тупого/их/ предмета/ів/, які входять в комплекс відкритої черепно-мозкової травми, супроводжувалися набряком та здавленням головного мозку, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_18 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, кісток носа, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, множинних ран, синців та саден на обличчі та волосистій частині голови, яка супроводжувалася набряком та здавленням головного мозку.

Потерпілі ОСОБА_20 (знаходиться в Нідерландах) та ОСОБА_21 , будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду не заявляли.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_22 , діючого в інтересах потерпілого ОСОБА_20 в заперечення апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство та перевіривши доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Клопотання сторін та вирішення їх апеляційним судом.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про часткове судове слідство.

Так, захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, діяючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив в апеляційній скарзі повторно допитати свідка ОСОБА_15 , а також допитати свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (від допиту якого сторона захисту відмовилася в судовому засіданні), ОСОБА_23 , дослідити протокол слідчого експерименту від 30.03.2018 року за участю ОСОБА_8 та висновок судової молекулярно-генетичної експертизи від 15.06.2018 №19/10-3/191СЕ/18 (а.п.22 т.9).

В подальшому, захисник ОСОБА_9 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 19.11.2024 подав письмове клопотання про допит у якості свідків ОСОБА_15 (повторно), ОСОБА_10 (захисника), ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 ,, ОСОБА_25 , а також працівників поліції ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Колегія суддів з`ясувавши думку сторін, дійшла висновку про часткове задоволення зазначених клопотань.

В частині дослідження протоколу слідчого експерименту від 30.03.2018 року за участю ОСОБА_8 з відеозаписом та висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 15.06.2018 №19/10-3/191СЕ/18 задовольнити, оскільки вони були неповно досліджені судом першої інстанції з чим погодилася і сторона обвинувачення, а в частині виклику та допиту свідків відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення зазначених клопотань сторони захисту, оскільки обвинувачений та його захисник не навели переконливих аргументів щодо необхідності повторного допиту свідка ОСОБА_15 та допиту інших вказаних осіб.

Клопотання щодо повторного допиту свідка ОСОБА_15 (а.п.53-54 т.8), сторона захисту обгрунтувала тим, що обвинувачений приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 08.08.2023, а тому не мав можливості чути всі відповіді даного свідка. Проте, вказане клопотання було вирішено судом першої інстанції в судовому засіданні 17.11.2023 та відмовлено у повторному допиті свідка ОСОБА_15 з наведенням відповідних мотивів (а.п.78-84 т.8). Одночасно прокурор відмовився від допиту інших свідків сторони обвинувачення, а обвинувачений ОСОБА_8 просив допитати в якості свідка ОСОБА_24 .

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції 08.01.2024 від захисника ОСОБА_28 надійшло клопотання про допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 у зв`язку з тим, що про вказаних свідків захисту йому стало відомо в жовтні 2022 року від обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п.105-106 т.8).

Зазначене клопотання захисник та обвинувачений підтримали в судовому засіданні 09.01.2024, але, суд першої інстанції з урахуванням думки інших учасників судового розгляду відмовив у задоволенні даного клопотання, обгрунтовуючи його тим, що вказане клопотання є необгрунтованим, оскільки з часу події (2018 рік) ні під час досудового розслідування ні до теперешнього часу таке клопотання не заявлялося, враховуючи те, що захиснику стало відомо про вказаних свідків від обвинуваченого ще в жовтні 2022 року, вказані свідки не були допитані раніше та вони не є очевидцями події, тобто відсутні підстави для їх допиту як свідків в розумінні вимог ч.1 ст.65 КПК України (а.п.109-112 т.8).

Відповідно до ч.5 ст.95 КПК України особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, в судовому засіданні першогї інстанції 29.03.2024 обвинувачений повторно заявив клопотання про допит в якості свідка (а.п.156-162 т.8) ОСОБА_24 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , у задоволенні якого знову було відмовлено судом першої інстанції у зв`язку з необгрунтованістю клопотання.

В судовому засіданні суду першої інстанції 17.04.2024 обвинувачений повторно заявив клопотання про виклик ОСОБА_24 для допиту в якості свідка, у задоволенні якого знову було відмовлено судом у зв`язку з необгрунтованістю клопотання (а.п.175-182 т.8)

В подальшому сторона захисту не наполягала на клопотанні про виклик зазначених свідків.

Отже, за відсутності мотивованого клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_31 та допит інших свідків, зазначених у клопотанні сторони захисту, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не вбачає підстав для допиту вказаних осіб та відмовляє у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 враховуючи, що показання свідка ОСОБА_15 , допитаного судом першої інстанції в судовому засіданні 08.08.2023 (а.п.33-41 т.8) є чіткими, послідовними і логічними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. Показання дані свідком безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції в присутності обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 , які мали можливість поставити вказаній особі запитання, клопотань щодо неякісного конференцзв`язку стороною захисту не заявлялося, отже права обвинуваченого не порушені. Показанням вказаного свідка судом першої інстанції надано оцінку у вироку. Щодо виклику та допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , колегія суддів також відмовляє у задоволенні вказаного клопотання виходячи з наступного.

ОСОБА_10 є захисником, який надавав правову допомогу ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду, а тому відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.65 КПК України не може бути допитаний про обставини, які стали йому відомі у зв`язку із виконанням функцій захисника. Крім того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від захисника ОСОБА_10 в судовому засіданні 14.08.2019 року і така відмова була прийнята судом (а.п.41 т.3)

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , а також працівники поліції ОСОБА_34 та ОСОБА_35 ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не допитувались та безпосередніми очевидцями кримінального правопорушення не були, крім того, місце перебування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 - невідомо як повідомив прокурор, оскільки вказані особи не встановлені, а тому відповідно до ч.1 ст.65, ч.5 ст.95 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання у вказаній частині.

Також, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_15 під час досудового розслідування та судового розгляду.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Тому колегія суддів вважає можливим обмежитися дослідженням протоколу слідчого експерименту від 30.03.2018 року за участю ОСОБА_8 з відеозаписом та висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 15.06.2018 №19/10-3/191СЕ/18.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в нападі з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), спрямованого на заволодіння майном із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та в умисному вбивстві, двох осіб тобто умисному протиправному заподіяні смерті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з корисливих мотивів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, будучи особою яка раніше вчиняла умисне вбивство. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що він не убивав потерпілих, а убив їх ОСОБА_16 . В подальшому в ході судового розгляду почав наполягати на тому, що вбивство скоїв ОСОБА_36 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення та категорично заперечив свою вину. Зазначив, що вказані злочини вчинили ОСОБА_37 , відносно якого кримінальне провадження закрито, та ОСОБА_38 .

Проте, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах свідка ОСОБА_15 , який під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_8 знає, вони сусіди, відносини приязні. Зазначив, що до нього заходив ОСОБА_39 , який показав камінь бурштину. Він питав у ОСОБА_40 де він його взяв, на що останній пояснив, що викопав біля Новоград-Волинського. Він не повірив, бо там бурштину немає. Він казав ОСОБА_41 , що бурштин йому не потрібен. Чи пропонував ОСОБА_39 купити бурштин, не пам`ятає. Останній щось йому допоміг по господарству, за що він налив йому 150 грам. горілки. Коли ОСОБА_39 уходив з подвір`я, то він бачив на дворі з ним ще низького хлопця, худого, віком близько 20-25 років.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме :

-протоколом обшуку від 22.03.2018, за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме будинку АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia» моделі 1616-2 ІМЕІ НОМЕР_1 з сім- карткою мобільного оператора зв`язку «Київстар»; мобільний телефон марки «Nokia» моделі 1616-2 ІМЕІ НОМЕР_2 ; 33 камінця бурштину. Під час огляду вилученого мобільного телефону марки «Nokia» моделі 1616-2 ІМЕІ НОМЕР_1 з сім- карткою мобільного оператора зв`язку «Київстар», встановлено, що він належить потерпілому ОСОБА_18 , а також в ньому міститься сім карта з номером потерпілого ОСОБА_18 (а.п.78-81 т. т.6). Згідно відеозапису слідчої дії під час обшуку був присутній підозрюваний ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_10 , спеціаліст та інші особи, що підтверджується також і підписами вказаних осіб у протколі обшуку. Крім того, вказаний обшук легалізований ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 23.03.2018 (а.п.82 т.6);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного Особа1 від 22.03.2018, під час проведення якого останній повідомив про обставини вчинення злочину ним та підозрюваним ОСОБА_8 , а також показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_17

-протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 від 30.03.2018 з відеозаписом, під час проведення якого останній повідомив про обставини вчинення злочину підозрюваним Особа 1, а також показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . При цьому підозрюваний ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину заперечив;

-протоколом огляду предметів від 30.03.2018, яким встановлено, що мобільний телефон «Nokia» моделі 1616-2 ІМЕІ НОМЕР_1 , якій вилучений під час обшуку 22.03.2018 за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме : в будинку АДРЕСА_1 , містить сім картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером: НОМЕР_3 та даний номер мобільного телефону належить потерпілому ОСОБА_18 ;

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 02.04.2018 за участі потерпілого ОСОБА_20 , під час якого останній впізнає 33 кам`янці бурштину, що зникли з будинку його батька ОСОБА_17 та були вилучені під час обшуку 22.03.2018 за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме будинку АДРЕСА_1 ;

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 11.06.2018 № 19/10-3/198-СЕ/18, відповідно до якого генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на держаку кочерги, вилученої під час огляду місця події 21.03.2018 , а саме : житлового будинку АДРЕСА_3 , де виявлено трупи ОСОБА_42 та ОСОБА_17 з ознаками насильницької смерті, збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 . Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на розплесканій робочій поверхні кочерги, є змішаними, містять генетичні ознаки зразків крові потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.п.115-123 т.6);

-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 15.06.2018 № 19/10-3/191-СЕ/18, яким встановлені генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на поверхні презервативу, влученого під час огляду місця події 21.03.2018, а саме : житлового будинку АДРЕСА_3 , де виявлено трупи ОСОБА_42 та ОСОБА_17 з ознаками насильницької смерті - є змішаними, збігаються між собою, містять генетичні ознаки зразків крові потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також зразка букального епітелію підозрюваного Особа1 (а.п.126-147 т.6);

-висновком експертизи гемологічних об`єктів від 27.04.2018 № 4035-Ю, відповідно до якого встановлено вартість 33 камінців бурштину, вилучених під час обшуку 22.03.2018 за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме будинку АДРЕСА_1 (а.п.148 т.6);

-додатковими висновками судово-медичного експерта від 12.06.2018 №311 за результатами проведення слідчих експериментів за участі підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_43 , відповідно до яких з урахуванням характеру трупних змін, смерть ОСОБА_17 настала не менше 2-3 діб до моменту експертизи трупа (№68 від 22.03.2018), точніше встановити час настання смерті не є можливим через перебування тіла в умовах низької температури навколишнього середовища. В показах Особа 1 та ОСОБА_8 в цілому відображені можливі обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_44 (а.п.149-153 т.6);

-додатковими висновками судово-медичного експерта від 12.06.2018 №312 за результатами проведення слідчих експериментів за участі підозрюваних ОСОБА_8 та Особа 1, відповідно до яких з урахуванням характеру трупних змін, смерть ОСОБА_18 настала не менше 2-3 діб до моменту експертизи трупа (№69 від 22.03.2018), точніше встановити час настання смерті не є можливим через перебування тіла в умовах низької температури навколишнього середовища. В показах Особа1 та ОСОБА_8 в цілому відображені можливі обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_18 (а.п.154-158 т.6);

-висновком судово-товарознавчої експертизи від 30.05.2018 № 713/18-25, встановлено вартість мобільного телефону марки «Nokia» моделі 1616-2 ІМЕІ НОМЕР_1 з сім- карткою мобільного оператора зв`язку «Київстар», вилученого під час обшуку 22.03.2018 за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме будинку АДРЕСА_1 , що належить потерпілому ОСОБА_18 , яка складає станом на момент вчинення кримінального правопорушення 251 грн.84 коп (а.п.159-163 т.6);

-висновками медико-криміналістичної експертизи від 11.07.2018 №61- МК, згідно яких виключити дію досліджених коцюби та дерев`яних уламків неможливо, у зв`язку з тим, що вони мають властивості предметів, які спричинили ушкодження на тілі ОСОБА_17 . Не виключається можливість утворення колото-різаних ушкоджень на тілі постраждалого ОСОБА_17 від неодноразової дії клінка ножа, який представлено на дослідження, який вилучено 21.03.2018 під час огляду місця події (а.п.164-168 , а.п.1-36, 39-40 т.6);

- висновками медико-криміналістичної експертизи від 11.07.2018 №62-МК, згідно яких виключити дію досліджених коцюби та дерев`яних уламків неможливо, у зв`язку з тим, що вони мають властивості предметів, які спричинили ушкодження на тілі ОСОБА_18 . Дія ножа, що представлений на дослідження виключається, у зв`язку з тим, що на тілі постраждалого ОСОБА_18 колото-різаних ушкоджень не виявлено (а.п.168-171 т.6)

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи захисника про те, що протокол слідчого експерименту від 22.03.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА1, протокол слідчого експерименту від 30.03.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_8 та висновки судово - медичного експерта від 12.06.2018 року №311, №312 є недопустими доказами у зв`язку з тим, що обвинувачений Особа1, відносно якого кримінальне провадження закрито у зв`язку із смертю, не був допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки помер

ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів вважає необґрунтованими, бо вони є аналогічними тим, що заявлялися стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції такі доводи захисника розглянув та надав їм належну оцінку, відповідним чином мотивувавши свої висновки у вироку суду.

Так, судом першої інстанції при дослідженні протоколу слідчого експерименту від 22.03.2018 встановлено, що під час проведення вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА1 пояснив про обставини вчинення злочинів ним та підозрюваним ОСОБА_8 , а також показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_17 ..

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що під час проведення вказаного слідчого експерименту Особа1, за участі свого захисника, добровільно пояснив та показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим при цьому, не вказував на його примушення, залякування чи інших обставин впливу на нього щодо дачі пояснень, а сама по собі смерть обвинуваченого Особи 1 не дає достатніх підстав визнавати вишенаведені докази недопустими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на те, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів ? протоколом слідчого експерименту.

Заперечення стороною захисту відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Отже відповідно до ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Проведення слідчого експерименту саме у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, має доказове значення в суді відповідно до ст.94 , ч.1 ст.86 КПК України.

Тому, на переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБИ1 від 22.03.2018 недопустимим доказом.

Доводи захисника про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_8 від 30.03.2028, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як вбачається з вказаного протоколу слідчого експеримента за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 30.03.2018 з відеозаписом, старшим слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_45 проведено слідчий експеримент з дотриманням вимог ст.ст.223, 240 КПК, тобто за участю підозрюваного ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_10 , спеціаліста в особі інспектора ВКЗ ГУНП ОСОБА_46 та понятих ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , яким перед початком проведення слідчої дії роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК, а також відповідальність, встановлена законом. Хід і результати проведення процесуальної дії зафіксовані у протоколі, який за формою та змістом відповідає вимогам ст.104 КПК. Будь-яких клопотань під час проведення слідчого експерименту, зауважень з приводу проведення вказаної слідчої дії ніхто з учасників не заявляв.

Зазначений протокол слідчого експерименту з відеозаписом до нього був досліджений безпосередньо під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 бачив потерпілих живими після 17.03.2018 з урахуванням розбіжності в датах та часі нанесення тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілим в первинній підозрі та обвинувальному акті, які свідчать про непричетність його підзахисного до вказаних злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, що здійснюється на початковій стадії досудового розслідування.

Відповідно до ст. 279 КПК України слідчий, прокурор у разі виникнення підстав мають право повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру при цьому зобов`язані виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Як вбачається з реєстру досудового розслідування кримінального провадження №0000081 від 21.03.2018, ОСОБА_8 було повідомлено про підозру 22.03.2018 у вчиненні кримінального правопорушення за п.п. 1, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, в подальшому 29.03.2018 ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження повідомлено про нову підозру за п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та 25.07.2018 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри на підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Отже, повідомлення про підозру є початковою стадією досудового розслідування, та відомості які в ньому зазначені можуть змінюватися відповідно до ходу досудового розслідування та здобутих під час його проведення доказів, а відповідно обвинувальний акт є вже завершальною стадією досудового розслідування де прокурор на підставі всіх досліджених доказів в сукупності висуває обвинувачення, щодо особи яка вчинила злочин.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що вказані доводи захисника є аналогічним тим, які були предметом розгляду суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції за клопотанням сторони захисту було допитано експерта ОСОБА_49 в судовому засіданні, який на спростування доводів обвинуваченого ОСОБА_8 , який стверджував, що після 17.03.2018 він бачив потерпілих живими, надав категоричні та обгрунтовані пояснення про те, що смерть потерпілих настала не менше 2-3 діб до моменту експертизи трупа (№68 та № 69 від 22.03.2018), точніше встановити час настання смерті не є можливим через перебування тіла в умовах низької температури навколишнього середовища.

Такі висновки експерта узгоджуються з протоколами слідчіх експеріментів за участю підозрюваних Особа1 та ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 21.03.2018, висновками експертів № 311 та №312 від 12.06.2018.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він бачив потерпілих живими після 17.03.2018, колегія суддів апеляційного суду вважає надуманими, оскільки вони суперечать вищенаведеним доказам. Крім того, апеляційний суд враховує, що останній, неодноразово під час судового розгляду в суді першої інстанції змінював свої покази з метою побудови власної версії подій та ухилення від відповідальності за скоєне.

Більш того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що в ніч з 16.03.2018 на 17.03.2018 саме він з Особа 1 перебував в будинку потерпілого ОСОБА_17 , де між Особа1 та потерпілими виник конфлікт, під час якого потерпілим були спричинені тілесні ушкодження. Але зауважив, що він залишив будинок коли потерпілі були живі і чекав Особа1 на подвір`ї. В подальшому обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що вказані злочини вчиненні саме Особа1 та ОСОБА_50 , про що він не міг раніше повідомити, бо йому погрожував Особа1.

Проте, вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції.

Натомість вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, повністю підтверджується беззаперечливими доказами та допустимими доказами, а саме : протоколом обшуку від 22.03.2018, згідно якого за місцем проживання ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia» моделі 1616-2 ІМЕІ НОМЕР_1 з сім- карткою мобільного оператора зв`язку «Київстар», який належить потерпілому ОСОБА_18 , протоколами слідчіх експеріментів за участю підозрюваних Особа1 та ОСОБА_8 від 22.03.2018 та від 30.03.2018 відповідно, протоколом огляду предметів від 30.03.2018, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 02.04.2018 за участі потерпілого ОСОБА_20 , під час якого останній впізнав 33 кам`янці бурштину, які зникли з будинку його батька ОСОБА_17 та були вилучені під час обшуку 22.03.2018 за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме з будинку АДРЕСА_1 ; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 11.06.2018 № 19/10-3/198-СЕ/18, відповідно до якого генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на держаку кочерги, вилученої під час огляду місця події 21.03.2018 , а саме : житлового будинку АДРЕСА_3 , де виявлено трупи ОСОБА_42 та ОСОБА_17 з ознаками насильницької смерті, збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 . Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на розплесканій робочій поверхні кочерги, є змішаними, містять генетичні ознаки зразків крові потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ; додатковими висновками судово-медичного експерта від 12.06.2018 №311 та №312 за результатами проведення слідчих експериментів за участі підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА1, відповідно до яких в показах ОСОБА_16 та ОСОБА_40 в цілому відображені можливі обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_51 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції не було допитано всіх свідків, яких він просив та не надано можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі клопотання щодо виклику та допиту певних свідків були розглянуті судом та вирішені відповідно до вимог кримінального процесуального закону з наведенням мотивів прийняття рішення. Крім того, обвинувачений був ознайомлений з матеріалами саме кримінального провадження під час досудового розслідування, а також з матеріалами судового провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції, про що міститься розписка ОСОБА_8 від 17.04.2024 в матеріалах судового провадження (а.п.155б т.8). До того ж, в апеляційному суді обвинуваченому також була надана можливість ознайомитися з матеріалами судового провадження в повному обсязі з участю його захисника ОСОБА_9 , про що міститься його розписка ( а.п. 181 т.9).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що під час проведення обшуку житла були присутні неповнолітні поняті та вказаний обшук проводився у відсутності захисника, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається з вказаного протоколу обшуку від 22.03.2016 (т.6 а.п.78-81) під час обшуку були присутні поняті ОСОБА_52 та ОСОБА_53 , даних про те, що вказані особи є неповнолітніми не має, також вказаний обшук проводився у присутності захисника ОСОБА_10 , про що свідчить його підпис в протоколі та відеозапис вказаної слідчої дії. Крім того, жодних зауважень від учасників слідчої дії не надходило.

Доводи обвинуваченого про те, що йому надавалася неефективна правова допомога захисниками, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово змінював захисників і як вбачається з матеріалів провадження захисниками надавалася правова допомога в повному обсязі : заявлялися клопотання в інтересах обвинуваченого, оскаржувалися судові рішення, постановлені в межах даного провадження. Більш того, під час апеляційного розгляду обвинувачений не зміг пояснити в чому виразилося неефективне надання правової допомоги захисниками, зазначив, що не пам`ятає.

Крім того, як неодноразово звертав увагу Верховний Суд усвоїх постановах ефективність захисту не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

Саме така позиція висловлена у Постанові ККС ВС від 08.12.2022 у справі № 686/23029/18 провадження № 51 - 3593 км 20.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що Особа1 його оговорила, а він даних злочинів не вчиняв, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються беззаперечними вищенаведеними доказами. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду особисто підтвердив, що з Особою1 у нього ніяких відносин не було, оскільки у них велика різниця у віці.

Також посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що Особа1 застосовував сексуальне насильство відносно потерпілих, про що свідчить знайдений на місці події презерватив, а в подальшому оговорив його щодо вчинення даних злочинів відносно потерпілих з метою пом`якшення свого покарання, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 15.06.2018 № 19/10-3/191-СЕ/18 та висновками (дослідницька частина) судових медичних експертиз трупів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 №68 та №69 від 22.03.2018 відповідно слідів сексуального насильства відносно потерпілих не встановлено.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вони позбавлені логічного сенсу, враховуючи, що таким чином Особа1 лише погіршила своє становище.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом не було враховано, що Особою1 йому були спричинені тілесні ушкодження під час бійки в будинку потерпілого ОСОБА_17 , в зв`язку з чим він і залишив будинок потерпілого та чекав Особу1 на подвір`ї, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки дані щодо наявності у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень в матеріалах провадження відсутні, не надавалися такі докази і стороною захисту під час судового та апеляційного розгляду, клопотання з приводу долучення будь-яких доказів на підтвердження вказаного факту не заявлялися, а відповідно до ч.1 ст.26 КПК України строни кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що під час затримання у нього не було захисника, чим порушені його права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до правової позиції ККС Верховного Суду, висловленої у Постанові від 14 червня 2022 року у справі № 463/5551/15(провадження № 51-5789км21) при затриманні ОСОБА_8 роз`яснено підстави його затримання та у вчиненні якого кримінального правопорушення він підозрюється, його права та обов`язки, у тому числі, роз`яснено право на захист. Зауважень та доповнень до протоколу від учасників слідчої дії не надходило.

Таким чином, при затриманні ОСОБА_8 йому були роз`яснені права, як того вимагає КПК України, зокрема право мати захисника, давати пояснення, показання або не говорити нічого зприводу підозри проти себе, що підтверджується відповідним протоколом, який наявний у матеріалах даного кримінального провадження.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що будь яких речових доказів та показань від підозрюваного під час слідчої дії не було отримано, тобто збережено його право зберігати мовчання і не свідчити проти себе.

При цьому слід зазначити, що затримання в порядку статей 207 або 208 КПК України, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 було затримано 21.03.2018 та негайно повідомлено до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Житомирській області про затримання та надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Після чого, ОСОБА_8 цього ж дня 21.03.2018 о 23.05 год було забезпечено захисником, що підтверджується відповідним дорученням зазначеного Центру від 21.03.2018 №006-0000470, яке міститься в матеріалах провадження, а також протоколом обшуку житла 22.03.2018 за участю ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 та інших осіб.

З урахуванням наведених обставин, затримання ОСОБА_8 не призвело до обмеження у користуванні правовою допомогою, оскільки ці дії могли бути проведені без участі захисника.

Таким чином, відсутність захисника під час затримання ОСОБА_8 у випадку, передбаченому статтею 208 КПК України, не може вважатися порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України в межах санкцій ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, що пом`якшують та обставин, що обтяжують покарання, а саме : вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, а також думки потерпілих.

Призначене покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Саме таке покарання, на переконання апеляційного суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також не буде становити "особистий надмірний тягар для особи", адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків, в тому числі і при призначенні обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: