справа № 173/1426/21
провадження № 1-кп/208/88/25
УХВАЛА

10 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 30000167 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду місті Дніпродзержинська перебуває зазначена справа, обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У справі досліджені всі докази сторони обвинувачення. Допитано обвинуваченого.

Прокурор вважав за можливе закінчити судовий розгляд та перейти до судових дебатів.

Адвокат зазначила про свою неготовність до судових дебатів, так як нею не систематизовані клопотання та заяви обвинуваченого, і не вирішена остаточна лінія захисту. Окрім цього, на теперішній час закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 про незаконні дії поліції, оскаржено до суду.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має визначеного місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків. З огляду на викладене, враховуючи тяжкість покарання яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винним, існує ризик переховування ОСОБА_7 від суду.

ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення крадіжок, на теперішній час обвинувачується у вчиненні умисного злочину, що свідчить про його схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень та відповідний ризик.

Адвокат зазначила, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою. Ризики, на які посилається прокурор в клопотанні, втратили актуальність. По справі досліджені всі докази обвинувачення. ОСОБА_7 має усталені соціальні зв`язки, реєстрацію місця мешкання, місце проживання. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, або зменшити розмір застави встановлений апеляційною інстанцією до мінімального, так як він явно непомірний. Обвинувачений підтримав думку захисника. Він тривалий час перебуває під вартою без ухвалення вироку. Стан його здоров`я в умовах слідчого ізолятора значно погіршився, але ніякого лікування він не отримує.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, та на які на теперішній час вказує прокурор, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали, не зменшилися, й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано, а саме в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засуджений до позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Щодо характеру особи обвинуваченого та його моральності, суд зазначає, що ОСОБА_7 є раніше судимим за вчинення тяжкого, умисного, корисливого злочину. Дані про його офіційне працевлаштування та джерела доходів до затримання, у суду відсутні.

Суд вважає, що будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого злочину та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Судом встановлено, що обвинувачений зареєстрований в Харківській області, фактично мешкав та зі слів працював в Верхньодніпровському регіоні Дніпропетровської області, а його родина мешкає в м. Кам`янське.

Об`єктивні дані про усталені соціальні зв`язки ОСОБА_7 суду не надано, а наведені обставини про місця реєстрації в Харківській області, проживання родини в м. Кам`янське, фактичного його мешкання в с. Бородаївка, навпаки це спростовують.

Але, навіть наявність у обвинуваченого відповідних соціальних зв`язків, на що, як на підставу зміни запобіжного заходу наголошує сторона захисту, сама по собі не є достатнім стримуючим фактором порушення ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 року введено воєнний стан.

Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про продовження запобіжного заходу. Як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Викладені обставини підтверджують вказані прокурором ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на міру покарання яка загрожує останньому у разі визнання винним, і яка є безальтернативно суворою у такому випадку, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зазначені ризики дійсно не є знов встановленими, проте вони є такими, що з спливанням часу не можуть втратити свою об`єктивність.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому, і на думку суду такий ризик встановлено.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Суд вважає, що обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкриміновано ОСОБА_7 , саме такий його вид позбавляє можливості обвинуваченого перешкодити інтересам правосуддя, і тому з врахуванням встановлених ризиків він підлягає продовженню.

Сума застави встановлена рішенням Дніпровського апеляційного суду.

Не вбачаючи підстав для зменшення визначеного розміру застави, суд залишає клопотання сторони захисту без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 181-183 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 07.04.2025 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту, про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого на не пов`язаний з триманням під вартою, окрім застави, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий,суддя ОСОБА_1