Справа № 397/963/21
н/п : 1-кп/397/13/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2024 сел. Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000589 від 02.08.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 309, ч.4 ст.186 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Олександрівського районного суду Кіровоградської області перебуває об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 309, ч.4 ст.186 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Ухвалами Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.07.2023, 06.09.2023, 01.11.2023, 22.12.2023, 17.01.2024, 06.03.2024, 01.05.2024, 26.06.2024, 21.08.2024 та 18.10.2024 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.12.2024 включно.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід, який не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_6 .

Домашній арешт не може бути застосовано, оскільки вказаний запобіжний захід вже застосовувався судом, однак, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом ОСОБА_6 порушував обов`язки, вчинені судом, а саме: без дозволу суду залишав місце свого постійного проживання та крім того, вчинив умисне тяжке корисливе кримінальне правопорушення проти власності, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, за вчинення якого передбачено покарання на строк від 7 до 10 років.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК україни і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заставу не може бути застосовано з урахуванням особи обвинуваченого, оскільки такий запобіжний захід не зможе гарантовано запобігти ризикам, передбаченим ч.1 пп.1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Таким чином, при розгляді даного клопотання просила врахувати особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, а також те, що неможливо уникнути вищенаведених ризиків, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні захисник-адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання його під вартою на цілодобовий домашній арешт. Свою позицію мотивувала тим, що відповідно до зміненого обвинувального акту від 18.05.2022 у зазначеному кримінальному провадженні, стороною обвинувачення було змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України. Тримання обвинуваченого дуже тривалий час під вартою негативно впливає на його здоров`я та психічний стан, тому вважає продовження тримання під вартою таким, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження та вимогам ч.1 ст. 8 КПК України. При цьому позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі (рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії"). Відповідно до Рішення ЄСПЛ по справі "Харченко проти України", "Єлоєв проти України", після сплину певного часу саме тільки існування обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі свободи і суд зобов`язаний розглянути можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного тримання під вартою. Вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем відбуття такого запобіжного заходу здатний у повній мірі забезпечити дотримання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема ризику впливати на потерпілих та свідків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо, а також відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 залишили вирішення питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання захисника-адвоката.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та захисника-адвоката про зміну запобіжного заходу, заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.09.2021, обвинуваченому ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів.

У подальшому ухвалами Олександрівського районного суду Кіровоградської області обвинуваченому ОСОБА_6 неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема і на даний час до 16.12.2024 включно.

Відповідно до зміненого обвинувального акту від 18.05.2022 у зазначеному кримінальному провадженні, стороною обвинувачення було змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України у вчиненні якого (з-поміж інших) обвинувачується ОСОБА_6 .

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується (з урахуванням зміненого обвинувального акту стороною обвинувачення) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 309, ч.4 ст. 186 КК України, за які відповідно передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2022 року (головуючий суддя - ОСОБА_8 ) обвинуваченому ОСОБА_6 змінювався запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Однак, у подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 порушував встановлені обов`язки, покладені на нього ухвалою суду, а саме щодо заборони покидати цілодобово місце свого проживання, що призвело до зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою за ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2022.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 з 23.11.2022 перебуває під вартою.

Ухвалою від 26.04.2023 матеріали зазначеного кримінального провадження прийняті до провадження судді ОСОБА_1 .

При цьому, на даний час судовий розгляд у даному кримінальному провадженні у суді не закінчено, усі докази не досліджено, з підстав які не залежать від суду, а саме неявки в судові засідання потерпілих та свідків з боку сторони обвинувачення, та не забезпечення вказаних осіб стороною кримінального провадження, на боці якої вони виступають.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Суд ураховує, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, посилання на тяжкість кримінального правопорушення, саме по собі не є достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Європейським судом з прав людини висловлено позицію, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою (рішення «Харченко проти України»).

Потребу застосування або продовження строку тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість вчиненого злочину, так і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися тільки через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, а також правова кваліфікація фактів, а отже і само покарання, що може бути призначене повинно підтверджуватися зібраними доказами обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів (рішення у справі «Летельє проти Франції», «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії», «Рохліна проти Росії»).

Відповідно до п.п.1,3 ст.5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», п.п.61,62 питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції, разом з тим, цілодобовий домашній арешт є менш суворим запобіжним заходом порівняно з триманням під вартою та у сукупності з вищевказаними процесуальними обов`язками зможе забезпечити належну подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином із врахуванням обставин, які наведені раніше, оцінюючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, які з-поміж інших відноситься до тяжких злочинів, а також оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують інші, ніж передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджені відповідними доказами ризики, або з`явилися нові ризики, які виправдовують саме тримання особи під вартою, зважаючи на тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт, шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло цілодобово, та вважає недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд також враховує, що у даній справі, ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на потерпілих, свідків, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, хоча і продовжують існувати на даний час, однак імовірність їх вчинення зі спливом часу значно зменшилась.

При цьому, на переконання суду, саме цілодобовий домашній арешт зможе запобігти наявним на даний час ризикам.

При цьому, суд зазначає, що ризик можливого продовження або вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, переховуватись від суду чи незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні повністю виключено, оскільки на орган Національної поліції покладається обов`язок забезпечити постійний ефективний контроль за виконанням обвинуваченими процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням умов застосованого стосовно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а на обвинуваченого згідно з вимогами ст. 194 КПК України покладаються наступні обов`язки: здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України; прибувати до суду за першою вимогою; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Ураховуючи те, що на суд покладається обов`язок щодо визначення розумного строку попереднього ув`язнення обвинуваченого, аналіз наведених обставин та вимог закону з урахуванням практики Європейського суду з прав людини дозволяє суду зробити висновок про можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, що, на думку суду, буде достатнім й необхідним заходом забезпечення судового розгляду кримінального провадження для виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобіганню певним ризикам.

Отже, у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно відмовити, задовольнивши клопотання захисника-адвоката про зміну запобіжного заходу з утримання обвинуваченого під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст. 177, 183, 201, 331, 350, 372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з утримання його під вартою на цілодобовий домашній арешт, задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а саме: на термін 2 місяці, тобто до 08 лютого 2025, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 негайно з-під варти в залі суду.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього вище наведених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали направити сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Олександрівка) відділу поліції № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області для виконання.

Копію ухвали направити прокурору Олександрівського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 для контролю за виконанням.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч. 1 ст. 392 КПК України, не підлягає та набирає законної сили з моменту проголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1