У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000569 від 18.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

15.11.2024 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту, накладеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2024 у справі № 308/3074/24 на автомобіль марки «Audi A3» державний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено та поміщено на штраф майданчик Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України. 10а, власником якого являється ОСОБА_10 та фактичним користувачем якого являється ОСОБА_5 та повернути його власнику або уповноваженій ним особі.

В обґрунтування клопотання зазначив, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права інтереси власника/володільця майна, оскільки за викладених у клопотанні про арешт майна обставин та доданих до нього матеріалів не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Слідчим/прокурором у клопотанні про арешт майна, у постанові про визнання речовими доказами та прилученнях їх до провадження не умотивовано та не обґрунтовано визнано майно речовим доказом, не доведено, що відповідно до вимог ст.98 КПК України, дане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, було об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом. Зазначає, що в порушення вимог ст. 100 КПК України, майно, яке стороною обвинувачення вилучене і визнане речовим доказом - не оглядалось, не фотографувалось та докладно не описувалось в протоколі огляду. Зазначений факт підтверджує про те, що вказане майно, не містить жодних ознак речових доказів, слідів злочинів, тощо, які повинні бути описані та зафіксовані і протоколі огляду речових доказів, а отже вказане майно, вилучене під час обшуку та арештоване судом, не потрібне органу досудового розслідування в якості речового доказу, і скасування арешту зазначеного майна жодним чином не буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Зазначив, що у постанові про визнання даного автомобіля речовим доказом від 26.02.2024 відсутнє обґрунтування чому саме автомобіль має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, прокурор не додав до клопотання про накладення арешту на майно жодних інших документів, які б підтверджували необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

З огляду на викладене, вважає, що арешт, накладений на транспортний засіб ОСОБА_5 необхідно скасувати за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, третіх осіб, гарантованих законом і завданням кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_9 клопотання підтримали, просили задовольнити.

В судовому засіданні прокурор та представник потерпілого не заперечували проти задоволення клопотання.

Захисники та обвинувачені просили задовольнити подане клопотання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2024 по справі №3083074/24 (провадження 1-кс/308/1412/24) задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000569, відомості про яке внесені до ЄРДР 18.02.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на автомобіль марки «Audi А3», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено та поміщено на штраф майданчик Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України. 10а, власником якого являється ОСОБА_10 та фактичним користувачем якого являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна суд суддя, суд також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи зміст клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання про скасування арешту майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки стороною обвинувачення не аргументовано яке доказове значення для справи такий має.

За таких обставин, враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, вважаю, що накладення арешту на транспортний засіб, яким користується ОСОБА_5 створює обмеження у реалізації основоположних прав та свобод, які гарантуються Конституцією України та є найвищою соціальною цінністю, суд приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2024 у справі № 308/3074/24 на автомобіль марки «Audi A3» державний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено та поміщено на штраф майданчик Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Карпатської України. 10а, власником якого являється ОСОБА_10 та фактичним користувачем якого являється ОСОБА_5 та повернути його власнику або уповноваженій ним особі.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_1