Справа №:755/1806/25
Провадження №: 1-в/755/117/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання фахівця ІІ категорії Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина РФ, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

установив:

До суду надійшло подання фахівця ІІ категорії Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання із випробуванням після закінчення іспитового строку, в якому зазначається, що іспитовий строк, призначений ОСОБА_5 вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року, закінчився 12.03.2022 року. За час іспитового строку ОСОБА_5 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, у зв`язку з чим просить звільнити засудженого від подальшого відбування покарання.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення подання не заперечувала.

Інспектор уповноваженого органу пробації та засуджений в судове засідання не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили. В силу п. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення подання, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки. Засудженого ОСОБА_5 було зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набрав законної сили 12.04.2019 року, та іспитовий строк мав сплинути 12 березня 2022 року.

21 травня 2019 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 надійшов на виконання до Шевченківського МВ з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у Полтавській області.

23 травня 2019 року в Шевченківському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням.

Згідно листка реєстрації в період з 24.06.2019 року по 23.03.2020 року обов`язки покладені вироком виконував належним чином.

08 квітня 2020 року матеріали особової справи було передано до Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області у зв`язку із зміною місця проживання ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 .

21 квітня 2020 року в Дніпровському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням.

Згідно постанови про встановлення днів явки на реєстрацію від 21.04.2020 ОСОБА_5 був зобов`язаний з`являтись на реєстрацію 1-й понеділок кожного місяця.

З листа реєстрації убачається, що ОСОБА_5 з`явився до Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 04.05.2020 та 01.06.2020 року. В подальшому до уповноваженого органу пробації не з`являвся.

Згідно довідки телефонної розмові між уповноваженою особою та адвокатом ОСОБА_5 , останній повідомив, що до його клієнта було прийнято рішення про видачу (екстрадицію) до РФ.

Як встановлено, 14.02.2018 Подільський районний суд м. Києва (справа № 758/1878/18) задовольнив клопотання прокурора Київської міської прокуратури № 7 про застосування тимчасового арешту у відношенні громадянина РФ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та застосовано до нього тимчасовий арешт до отримання запиту від компетентних органів РФ про його видачу.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2018 до ОСОБА_5 застосовано екстрадиційний арешт, який в подальшому продовжувався судом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/24987/20-к від 18.06.2020 ОСОБА_5 продовжено дію обов`язків, покладених на нього для забезпечення видачі особи на запит компетентного органу іноземної держави, до вирішення питання про його видачі і фактичну передачу іноземній державі.

30.06.2020 року о 19.20 годині ОСОБА_5 був затриманий старшим слідчим першого відділу по розслідуванню особливо важких справ (про злочини проти особи та суспільної безпеки) слічого управління Слідчого комітету РФ по Краснодарському краю, постанова про розшук від 30.08.2017 року.

18 вересня 2020 року Прикубанський районний суд м. Краснодара РФ (справа № 1-1128/2020) ухвалив вирок, яким визнав ОСОБА_5 винуватим за ст. 316 КК РФ та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 40000 рублів в дохід держави. Запобіжний захід змінено на підписку про невиїзд, звільнений з-під варти в залі суду. Подальша доля засудженого невідома.

Відповідно до наявних в справі вимог Управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 12.03.2019 року до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.1990 № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого.

Частинами 1, 2 ст. 165 КВК України встановлено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

В абз. 4 п. 9 Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що іспитовий строк обчислюється з дня ухвалення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, згідно з ч. 2 ст. 78 КК за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Дані роз`яснення свідчать, що відповідно до положень ч. 2 статті 75 КК України, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Частиною 3 ст. 75 КК України передбачено, що суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Однією з найголовніших умов звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є те, що він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Пунктом 1 ст. 89 КК України визначено, що такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення.

Так, за нормами КПК України законодавець, на відміну від загального порядку набрання рішенням суду (ст. 532 КПК України), встановив обчислення строків іспитового строку саме з моменту проголошення вироку суду.

Аналіз даної норми Закону вказує, що іспитовий строк, який встановлено засудженому не має строкового часу його зупинення за будь яких обставин.

Окрім того, виходячи із системного аналізу вимог ст. 78 КК України, якою встановлені правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, та ст. 165 КВК України, суд має право вирішити питання щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття покарання в межах дії встановленого іспитового строку.

Також, відповідно до п. 3 глави 3 розділу ІХ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи з засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 272/5 від 29.01.2019 передбачено, що тільки «у разі систематичного невиконання звільненим з випробуванням, обов`язків, покладених на нього, систематичного вчинення адміністративних правопорушень уповноважений орган з питань пробації надсилає до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням для відбування призначеного покарання».

Як було встановлено з матеріалів справи, іспитовий термін згідно вироку Дарницького районного суду м. Києва від 12.03.2019 у відношенні ОСОБА_5 закінчився 12.03.2022 року. Відомостей про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення згідно вимоги про судимість та інших матеріалів відсутні.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 78 КК України, ст. 165 КВК України, а також те, що іспитовий строк сплив, скасування звільнення від відбування покарання не можливе, оскільки закінчився період іспитового строку, даних про вчинення засудженим нового кримінального правопорушення немає, а тому наявні усі підстави для задоволення подання органу пробації.

На підставі викладеного та керуючись ст. 78 КК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд,

постановив:

Подання фахівця ІІ категорії Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року - звільнити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1