Справа № 733/635/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/973/24
Категорія - ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000515 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта середня, пенсіонер, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь: потерпілого ОСОБА_9 - 12000 грн моральної шкоди та 187,30 грн матеріальної шкоди; потерпілого ОСОБА_10 - 8000 грн моральної шкоди та 12000 грн витрат на правову допомогу.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 03 липня 2022 року близько 16:00 год, на території господарства, розташованого в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу входу до господарства, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , узяв біля стіни господарського приміщення шматки плоского шиферу та кидав ними у ОСОБА_10 , в результаті чого один з них влучив по лівій руці останнього, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основи І-ої п`ясткової кістки лівої кисті, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня, та інші тілесні ушкодження у вигляді двох саден в поперековій ділянці справа, які як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 03 липня 2022 року близько 16:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на території господарства, за вищевказаною адресою, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс удар шматком плоского шиферу в область кисті правої руки потерпілому ОСОБА_9 , після чого ще раз кинув в останнього уламком плоского шиферу, яким потрапив по лівій нозі ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому IV-ї п`ясткової кістки правої кисті, закритого перелому проксимальної фаланги IV пальця лівої ступні, які як у своїй сукупності так і кожне ушкодження окремо, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити відносно нього кримінальне провадження. В обґрунтування скарги послався на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вказав на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Апелянт зазначає, що суд не надав належної оцінки показанням потерпілих та свідків, які викладено у вироку стисло та вибірково, надаючи перевагу показанням свідків - родичів потерпілих. Вказав, що виникненню конфлікту 03.07.2022 передували неправомірні дії з боку ОСОБА_10 , який незадовго до конфлікту кидав каміння у бік онука обвинуваченого. Звертає увагу на неправдивість показань свідка ОСОБА_12 , а також на неврахування показань свідка ОСОБА_13 . Крім того, вказав на неврахування судом наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а саме - рани в області голови, яку йому ушивали. Послався на однобічність досудового розслідування, оскільки були зібрані лише дані щодо тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . При цьому, поза увагою органу досудового розслідування та суду залишився факт наявності тілесних ушкоджень в обвинуваченого та його зятя - ОСОБА_11 . Апелянт зазначає, що він діяв у межах необхідної оборони, оскільки була реальна загроза для його життя та здоров`я з боку потерпілих. Визначальним у його поведінці було відвернення нападу та захист, мети та бажання спричинити шкоду потерпілим у нього не було. До того ж, на думку ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у потерпілих могли виникнути під час бійки між ними, які відбуваються періодично.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не з`явилися, про час і місце судового розгляду були поінформовані належним чином. При цьому, в апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що не бажає приймати участь в апеляційному розгляді кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_10 також надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та заперечив свою причетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_7 є його сусідом, має з ним неприязні стосунки вже понад 10 років. 03 липня 2022 року потерпілий був вдома, за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходився на подвір`ї, коли ОСОБА_7 з території власного господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , почав ображати ОСОБА_10 . Близько 16:00 год, він зі своєю сім`єю знаходився у будинку та почув стукіт у вікно. Виглянувши, побачив, що у нього в дворі стоїть зять ОСОБА_7 - ОСОБА_11 . Після цього він вийшов на ґанок будинку та між ним і ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, почалася сварка. Потім ОСОБА_11 наніс йому удар в область шиї, після чого між ними почалася штовханина. ОСОБА_14 намагався виштовхати ОСОБА_11 з двору і коли вони вже наближалися до паркану господарства, ОСОБА_7 з-за паркану почав кидати в нього шматками шиферу. Щоб захиститися від цього, потерпілий виставив руку та один із шматків шиферу влучив у неї. В цей момент на подвір`ї господарства з`явився його брат - ОСОБА_9 , по якому ОСОБА_7 теж кидав шматками шиферу. Після цього ОСОБА_7 вибив хвіртку, що вела на вулицю, та продовжував кидати в них з братом шматками шиферу, поки той не скінчився. Потім всі вийшли на вулицю, було викликано поліцію. Після прибуття працівників поліції ОСОБА_10 написав відповідну заяву, після чого вони з братом поїхали до лікарні, де йому було діагностовано перелом 1-ої п`ясної кістки лівої кисті, а його брату ОСОБА_9 - відкритий перелом IV-ї п`ясної кістки правої кисті та накладено гіпси.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що 03.07.2022 близько 16:00 години, він ішов додому та помітив, що поблизу господарства ОСОБА_7 стоїть автомобіль таксі «Волга», невідома йому особа та ОСОБА_7 . Пройшовши далі він почув, що його брат ОСОБА_10 на подвір`ї свого господарства в АДРЕСА_2 , комусь кричить «Вийди з мого двору!». Коли він обернувся, то побачив, що ОСОБА_7 намагався проникнути до двору господарства ОСОБА_10 через хвіртку, яка розташована за будинком з боку поля. В цей час невідома йому особа намагалася зайти до двору господарства його брата через хвіртку з вулиці, яка була замкнена. Коли він зайшов подвір`я господарства ОСОБА_10 та побачив, що біля хвіртки на вулицю стоїть ОСОБА_7 , а в дворі господарства - ОСОБА_11 , який бив ОСОБА_10 . Побачивши ОСОБА_9 , обвинувачений підійшов до нього і сказав, щоб не втручався. Після цього ОСОБА_7 узяв шматок шиферу та кинув у нього, від якого він закрився рукою та внаслідок влучання в руку шматка шиферу відчув біль у руці. Обвинувачений ще декілька разів кидав по ньому шматками шиферу, забігаючи з ним у двір ОСОБА_10 . Потім усі вийшли на вулицю і викликали поліцію. Згодом приїхала «швидка» та поліція, вони з братом поїхали до лікарні, де ОСОБА_9 було діагностовано відкритий перелом IV-ї п`ясної кістки правої кисті, а ОСОБА_10 - перелом 1-ої п`ясної кістки лівої кисті та накладено гіпси. Наступного дня ОСОБА_9 непокоїв біль у нозі, він знову поїхав до лікарні, де йому було діагностовано закритий перелом основної фаланги четвертого пальця лівої ступні.

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаним у місцевому суді, показав, що до нього за медичною допомогою, точної дати не пам`ятає, зверталися ОСОБА_10 та ОСОБА_16 . В одного з них був перелом першої п`ясної кістки руки, а в іншого - відкритий перелом або третьої, або четвертої п`ясної кістки руки. Через добу-дві останній знову звернувся за медичною допомогою та скаржився на болі в області стопи. Після проведення обстеження в нього було виявлено перелом фаланги пальця ступні. І ОСОБА_10 , і ОСОБА_16 лікувалися амбулаторно, без надання лікарняного. Останні повідомили йому, що отримали вищевказані травми внаслідок бійки. Також за медичною допомогою до нього звертався ОСОБА_7 та скаржився на травми голови, з якими точно травмами він вже не пам`ятає, з якимись не значними травмами.

Допитана у місцевому суді свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_10 є її батьком, а ОСОБА_9 - дядьком. Наприкінці літа, в другій половині дня, вона знаходилася вдома та почула агресивні стуки у вікно, після чого її батько вийшов на подвір`я, вона теж вибігла вслід за ним. На подвір`ї господарства ОСОБА_12 побачила ОСОБА_11 , в якого були наявні ознаки алкогольного сп`яніння та який кричав на її батька. Після цього ОСОБА_17 схопив ОСОБА_10 , стягнув зі сходів будинку та почав його бити кулаками в область голови. ОСОБА_10 намагався виштовхати ОСОБА_11 за межі свого подвір`я. В цей час з`явився ОСОБА_7 , який вибивши хвіртку, почав навмисно кидати шматки шиферу в бік її батька, який відбивав їх руками. Вона стала кричати, потім побігла до будинку, щоб зателефонувати до поліції, та повідомила про це учасникам сутички. ОСОБА_7 заспокоївся та повернувся до свого подвір`я, а ОСОБА_11 поїхав на автомобілі таксі. Після цього ОСОБА_10 звертався за медичною допомогою, йому було накладено гіпс на ліву руку.

Крім показань потерпілих та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- витягом з ЄРДР від 04.07.2022 про реєстрацію кримінального провадження № 0000515, відповідно до якого 03.07.2022 о 19.05 до Прилуцького РВП ГУНП надійшла заява від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що 03.07.2022 поблизу будинку

АДРЕСА_2 , наглядно знайомий йому чоловік завдав йому тілесних ушкоджень, а саме, відкритого перелому правої руки та інші ушкодження в області тіла. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.1 ст.122 КК України (т.1, а.к.п.134);

- витягом з ЄРДР від 04.07.2022 про реєстрацію кримінального провадження № 0000516, відповідно до якого 03.07.2022 о 19.05 до Прилуцького РВП ГУНП надійшло повідомлення від працівників охорони здоров`я про те, що до КНП «Ічнянська МЛ» звернувся ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_2 , якому був поставлений діагноз: закритий перелом лівої кістки. Зі слів ОСОБА_10 , тілесні ушкодження були отримані в результаті побиття наглядно знайомим чоловіком 03.07.2022 за місцем проживання останнього. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.1 ст.122 КК України (т.1, а.к.п.135);

- копією заяви ОСОБА_9 на ім`я начальника Прилуцького РВП ГНУП в Чернігівській області від 03.07.2022, згідно якої ОСОБА_9 просив притягнути до відповідальності ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які 03.07.2022 на подвір`ї його брата, зламали йому руку та нанесли інші тілесні ушкодження (т.1, а.к.п.142);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.07.2022, за участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого потерпілий повідомив та показав, що 03.07.2022 близько 16:00 год, він почув, як його брат ОСОБА_10 голосно свариться з кимось на своєму подвір`ї. Коли ОСОБА_9 підійшов перевірити, що відбувається у брата, то побачив, що ОСОБА_20 , перебуваючи на подвір`ї ОСОБА_10 , наносить йому удари в область голови. ОСОБА_9 намагався припинити побиття, зайшов на подвір`я брата та зачинив хвіртку на ключ. Після чого ОСОБА_21 , який проживає в будинку навпроти, зламав замок хвіртки, увійшов на територію господарства з листом шиферу у руках, яким наніс декілька ударів по руці ОСОБА_9 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження руки. Після цього ОСОБА_7 узяв до рук листок шиферу та кинув ним у ОСОБА_9 , влучивши останньому в ногу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження (т.1, а.к.п.144-148);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.07.2022, за участю потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якого потерпілий повідомив та показав, що 03.07.2022 близько 16:00 год, до його будинку прийшов ОСОБА_20 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та після короткої розмови почав наносити удари руками ОСОБА_10 в область голови та тулуба. ОСОБА_10 , намагаючись вигнати ОСОБА_22 , підійшов до хвіртки свого господарства, де ОСОБА_21 , перебуваючи за межами господарства ОСОБА_10 , узяв до рук листи шиферу та кинув у напрямку потерпілого, в результаті чого лист шиферу влучив у ліву руку ОСОБА_10 та спричинив йому тілесні ушкодження (т.1, а.к.п.149-154);

- протоколом огляду місця події від 14.07.2022 та ілюстративної таблиці до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є територія подвір`я господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Зліва від хвіртки, на газоні під огорожею, на уламку шиферу виявлено замок у розібраному вигляді. На дверях хвіртки виявлено відсутність частини замка - пошкодження. Навпроти хвіртки, справа від кам`яної доріжки, виявлено уламки шиферу з нерівними краями у вигляді гострих кульових виступів різної форми та розміру (т.1, а.к.п.156-168);

- висновком експерта № 165 від 15.08.2022, відповідно до якого згідно наданої медичної документації у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено відкритий перелом IV-ї п`ясної кістки правої кисті з забійною раною в ділянці перелому, закритий перелом основної фаланги IV пальця лівої ступні. Зазначені переломи могли утворитись в результаті ударних дій тупих предметів, не виключено «шматка прямого шиферу».

Виявлені у ОСОБА_9 , відкритий перелом IV-ї п`ясної кістки правої кисті з забійною раною в ділянці перелому та закритий перелом основної фаланги IV пальця лівої ступні, як у своїй сукупності, так і кожне ушкодження окремо, відповідно до пп. 2.2.1а, 2.2.1в, 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я (т.1, а.к.п.186-189);

- висновком експерта № 164 від 15.08.2022, відповідно до якого згідно наданої медичної документації, у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було виявлено закритий перелом І-ої п`ясної кістки, закритий перелом основної фаланги 4-го пальця лівої ступні, два садна в поперековій ділянці. Зазначені вище переломи та садна могли утворитись у результаті дій тупих предметів. Травмуючим механізмом виникнення переломів могли бути ударні дії тупих предметів, саден - тертя тупих предметів.

Виявлені у ОСОБА_10 , закриті переломи І-ої п`ясної кістки та основної фаланги 4-го пальця лівої ступні, як у своїй сукупності, так і кожне ушкодження окремо, відповідно до пп.2.2.1а, 2.2.1в, 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я.

Виявлені у ОСОБА_10 , садна, як у своїй сукупності, так і кожне ушкодження окремо, відповідно до пп.2.3.2б, 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Характер ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , не суперечить можливості їх утворення в результаті «ударів ребром шматка прямого шиферу» (т.1, а.к.п.202-205);

- висновком експерта № 186 (додатковий до висновку експерта № 164 від 16.08.2022 - 30.08.2022) від 06.09.2022, відповідно до якого, згідно Висновку експерта №164 від 16.08.2022-30.08.2022 судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_23 , у ОСОБА_10 було виявлено закритий перелом І-ої п`ясної кістки, закритий перелом основної фаланги 4-го пальця лівої ступні, два садна в поперековій ділянці.

На підставі даних, викладених в завіреній копії протоколу допиту свідка ОСОБА_24 від 06.09.2022 на 2 арк. слід вважати, що у ОСОБА_10 закритий перелом основної фаланги 4-го пальця лівої ступні, відсутній. Таким чином, на підставі експертизи медичної документації, у ОСОБА_10 було виявлено закритий перелом І-ої п`ясної кістки, два садна в поперековій ділянці (т.1, а.к.п.209-213);

- висновком експерта №210 (Повторний) від 15.08.2024, на підставі ухвали судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.06.2024, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного огляду, даних матеріалів кримінального провадження № 733/635/22 (номер провадження 1-кп/733/13/14), наданої медичної документації, застосовуючи візуальний та порівняльно-аналітичний методи дослідження, відповідно до вимог КПК України від 13.04.2012 зі змінами та доповненнями, Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994, Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995, у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий перелом основи І-ої п`ясткової кістки лівої кисті, який підтверджується наявністю посттравматичної деформації основи 1-ї п`ясткової кісток лівої кисті (консолідація перелому); два садна в поперековій ділянці справа. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, перелом за механізмом удару, садна за механізмом тертя, по давності можуть відповідати 03.07.2022.

Тілесні ушкодження у вигляді двох саден в поперековій ділянці справа, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відповідно до пп.2.3.2б, 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому основи І-ої п`ясткової кістки лівої кисті відповідно до пп.2.2.1а, 2.2.1б, 2.2.1в, 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня.

Відсутність кістково-травматичних змін (консолідації перелому) кісток 4-го пальця лівої ступні при проведенні рентгенологічного дослідження № 34980 від 31.05.2024 вказує на те, що переломів кісток 4-го пальця лівої ступні не було.

Діагноз: «Перелом основної фаланги 4-го пальця лівої ступні», вказаний в описі рентген-знімка № 1264 від 04.07.2022, не відповідає дійсності (т.2, а.к.п.53-58);

- висновком експерта №209 (Повторний) від 15.08.2024, на підставі ухвали судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14.06.2024, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного огляду, даних матеріалів кримінального провадження № 733/635/22 (номер провадження 1-кп/733/13/14), наданої медичної документації, застосовуючи візуальний та порівняльно-аналітичний методи дослідження, відповідно до вимог КПК України від 13.04.2012 зі змінами та доповненнями, Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994, Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995, у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом IV-ї п`ясткової кістки правої кисті, закритий перелом проксимальної фаланги IV пальця лівої ступні, які підтверджуються наявністю посттравматичної деформації основи 1-і та 4-ї п`ясткових кісток правої кисті (консолідації переломів), консолідованого перелому проксимальної фаланги 4-го пальця лівої ступні за даними рентгенографії № 323707 від 13.02.2024 та № 323709 від 13.02.2024.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, за механізмом удару, по давності можуть відповідати 03.07.2022 та як у своїй сукупності, так і кожне ушкодження окремо, відповідно до пп.2.2.1а, 2.2.1б, 2.2.1в, 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня.

Визначити давність перелому 1-ї п`ясткової кістки правої кисті, на місці якого виявлена при рентгенологічному дослідженні № 323707 від 13.02.2024 посттравматична деформація основи 1-ї п`ясткової кістки правої кисті, та зв`язок з отриманою травмою 03.07.2022 не представляється можливим, так як консолідація переломів кісток відбувається близько за один місяць.

Так як діагноз: «Колота рана правої кисті», вказаний лікарем приймального відділення, встановлений на основі суб`єктивних факторів та не підтверджений об`єктивними відомостями, то при встановленні ступеню тяжкості не враховується (т.2, а.к.п.60-65).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування, в ході судового розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Вказані у вироку та досліджені в ході апеляційного розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, також достатніми для обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та доведеності вини у його вчиненні.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується, і не заперечується самим обвинуваченим, існування неприязних відносин між ним та потерпілими. Показаннями останніх беззаперечно підтверджується і конфлікт, який виник між братами Фриганами та ОСОБА_7 03 липня 2022 року, наслідком якого було спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про факт спричинення їм тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , а також узгоджуються із висновками судово-медичних експертиз №165 від 15.08.2022, №164 від 15.08.2022, №186 (додатковий до висновку експерта №164 від 16.08.2022-30.08.2022) від 06.09.2022, №210 (Повторний) від 15.08.2024, №209 (Повторний) від 15.08.2024 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілим і їх локалізації.

Посилання апелянта на однобічність досудового розслідування, оскільки були зібрані лише дані щодо тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишивши поза увагою органу досудового розслідування факт наявності тілесних ушкоджень у його зятя - ОСОБА_11 та безпосередньо в обвинуваченого - рани в області голови, яку йому ушивали, є непереконливими, оскільки не спростовують факт отримання тілесних ушкоджень потерпілими, а відтак не впливають на фактичні обставини кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Як було зазначено вище, між обвинуваченим та потерпілими, а також свідком ОСОБА_11 дійсно відбулася конфліктна ситуація, у процесі якої вони спричиняли удари один одному.

Також потерпілий ОСОБА_10 не заперечував той факт, що після того як ОСОБА_11 наніс йому удар в область шиї, між ними почалася штовханина, в ході якої він намагався виштовхати ОСОБА_11 з двору свого господарства.

Проте, факт отримання тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 безпосередньо від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не підтверджується ні наявними матеріалами справи, ні показаннями свідків.

Разом з тим, умисел обвинуваченого на умисне заподіяння потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень підтверджується самим механізмом його заподіяння - шляхом кидання в них шматків шиферу.

Твердження ОСОБА_7 , що тілесні ушкодження у потерпілих могли виникнути під час бійки між ними, які відбуваються періодично, не знайшло свого підтвердження та спростовується дослідженими доказами, зокрема, показаннями самих потерпілих та свідка ОСОБА_12 .

Твердження обвинуваченого, що показання потерпілих та свідків викладено у вироку стисло та вибірково, надаючи перевагу показанням свідків - родичів потерпілих, є необґрунтованим.

Так, КПК України не передбачає обов`язку суду дослівно викладати у вироку показання свідків. Таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні. Якщо зі змісту технічних записів судових засідань випливає, що показання свідків викладено у вироку з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України, то це свідчить про відсутність порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

Під час прослуховування аудіозаписів судових засідань, колегією суддів встановлено, що показання свідків і потерпілих, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають їх показанням, фактично наданими ними під час судового розгляду кримінального провадження.

Посилання ОСОБА_7 на неправдивість показань свідків сторони обвинувачення, не заслуговує на увагу.

Так, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Під час судового розгляду даного кримінального провадження у місцевому суді вони були приведені до присяги, а їх показання є логічними, послідовними, вони узгоджуються між собою, а також з іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема з показаннями потерпілих, а також із локалізацією тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілих, за висновками судово-медичних експертиз.

Водночас, доводи апелянта з приводу неврахування судом показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , є непереконливими, так як надані ними показання не узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом.

А оскільки свідок ОСОБА_13 є дружиною ОСОБА_7 , а свідок ОСОБА_11 є його зятем, їх показання можуть бути спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне.

Доводи обвинуваченого, що виникненню конфлікту 03 липня 2022 року передували неправомірні дії з боку потерпілого ОСОБА_10 , який незадовго до цього кидав каміння у бік онука ОСОБА_7 , не є слушним, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на законність постановленого місцевим судом рішення.

Посилання апелянта, що він діяв в межах необхідної оборони, на підставі ч.1 ст.36 КК України, оскільки була реальна загроза для його життя та здоров`я з боку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , і визначальним у його поведінці було відвернення нападу та захист, не знайшло свого підтвердження під час дослідження матеріалів кримінального провадження.

Так, відповідно до змісту частин 1-2 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Тобто, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їхнє співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено місцевим судом, 03.07.2022 близько 16:00 год, на території господарства АДРЕСА_2 , між обвинуваченим та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_7 кидав у потерпілих шматки шиферу.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що потерпілі застосовували відносно обвинуваченого таку фізичну силу або вчиняли інші активні агресивні дії, що могли би становити реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_7 .

Тобто, встановлені місцевим судом фактичні обставини свідчать про відсутність суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілих, яке б за своїми об`єктивними ознаками могло створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_7 , що у свою чергу могло викликати невідкладну необхідність заподіяння останнім шкоди ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 , завдаючи ударів шматками шиферу потерпілим та кидаючи в них шматки шиферу, перебував у стані необхідної оборони.

А тому, такі доводи обвинуваченого про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, оскільки він діяв у межах необхідної оборони, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Отже, проявів упередженості щодо ОСОБА_7 з боку органів досудового розслідування та суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим у апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Відтак, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався; є особою похилого віку, пенсіонер, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; врахував доповідь органу пробації; та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм кримінального та кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2024 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4