Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

Справа № 635/393/25

Провадження № 1-кс/635/195/2025

Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 13 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Бабаї Харківського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18 червня 2024 року Харківським районним судом Харківської області за частиною 1 статті 111-1 КК України до позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності, на строк 10 (десять) років,

УСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України. Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри відносно підозрюваного ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 13 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України, наявністю ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У зв`язку з чим просить суд, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_5 , в межах строків досудового розслідування на 60 днів.

Стислий виклад позиції сторін кримінального провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до підозрюваного ОСОБА_5 та навів обґрунтування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які містяться у письмовому клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечували проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за фактичним місцем проживання.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави слід задовольнити, виходячи з наступного.

Прокурор у клопотанні зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 12.01.2025 близько 19:00 годин ОСОБА_5 знаходився в житловому будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , де спільно з мешканцем вказаного будинку ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які обидва перебували у стані алкогольного сп`яніння виникла сварка.

В ході якої у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, викликаних сваркою, виник раптовий злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_5 з метою реалізації свого раптового, злочинного умислу направленого на умисне заподіяння смерті ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , та свідомо допускаючи їх настання, керуючись мотивом неприязного відношення, яке склалось незадовго до події, ОСОБА_5 умисно з метою позбавлення життя ОСОБА_8 , схопив останнього двома руками за його шию та став його душити, при цьому зубами схватив ОСОБА_8 за його ліве вухо, та вкусив за мочку вуха, що потягло за собою дефектну забійну рану лівої вушної раковини, але ці дії в сукупності із здавлюванням шиї не призводили до бажаної ОСОБА_5 смерті ОСОБА_8 . Тоді ОСОБА_5 побачив лежачий рядом з ним на дивані молоток, він розуміючи, для себе, що молоток у ситуації що склалася може стати знаряддям вбивства, схопив молоток в свою праву руку, при цьому лівою рукою продовжував душити потерпілого, тобто він продовжуючи свої умисні дії спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_8 наніс йому два удари молотком в область голови.

В цей час ОСОБА_9 який перебував на місці події, розуміючи для себе реальну загрозу для життя ОСОБА_8 , втрутився в цей конфлікт. Тому ОСОБА_9 застосовуючи фізичну силу зміг відірвати ліву руку від шиї потерпілого, та зупинив праву руку ОСОБА_5 в той час коли він намагався продовжити нанесення ударів молотком в область голови ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_9 утримуючи ОСОБА_5 шляхом його захвату, відволік його в коридор та виштовхнув на вулицю, заперши за ним вхідні двері. Припинив таким чином злочинні дії ОСОБА_5 які були спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_8 .

При цьому потерпілому ОСОБА_8 згідно з висновку судово-медичної експертизи № 12-14/6-НВ/24 від 14.01.2025, наступні тілесні ушкодження:

забійна рана лівої лобної ділянки, травматичний набряк м`яких тканин, синець в лівій скроневій та виличній ділянках, забійно-рвана рана з дефектом на лівій вушній раковині, які за ступенем тяжкості рани, як окремо, так в сукупності, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6днів, але менше трьох тижнів(21 доби) (п. 2.3.1.а, 2.3.2.а «Правил» судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р).

В свою чергу ОСОБА_5 опинившись на вулиці, був таким чином позбавлений можливості перебувати поруч з потерпілим, що позбавляло його можливості продовжити свої злочинні дії, які він вважав необхідними для позбавлення життя ОСОБА_8 , тобто не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин які не залежали від його волі.

Органом досудового розслідування 14.01.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

13.01.2025 о 14:40(час фактичного затримання) ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, а саме: витяг з ЄРДР(а.с.6); протоколи огляду місця події від 13.01.2025(а.с.9-12 та 26-29); постанова про визнання речовим доказом від 13.01.2025(а.с.16-17); протокол допиту свідків (а.с. 72-74); протокол допиту потерпілого від 13.01.2025(а.с. 39-55); протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину(а.с.32-36); постанова про визнання речовим доказом(а.с.37); повідомлення про підозру від 14.01.2025(а.с.84-87) свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України.

Зазначені докази на думку слідчого судді не містять ознак очевидної недопустимості та неналежності та є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний/обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним/обвинуваченим зазначених дій.

Таким чином, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до положень частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду

Так, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.3 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до положень статті 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, яке може бути призначене ОСОБА_5 у випадку направлення обвинувального акту щодо нього до суду та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 лишня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наведені вище обставини в сукупності дають підстави дійти до висновку щодо існування ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 дій, направлених на переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

З огляду на конкретні обставини справи та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, підозрюється ОСОБА_5 слідчий суддя дійшов висновку про відсутність беззаперечних стримуючих факторів, що може виключати наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

У даному випадку, суд погоджується, що існує ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, у цьому кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершено, слідчим не проведені всі необхідні слідчі дії, направлені на отримання доказів, а підозра також обґрунтовується показаннями потерпілого та свідків, підозрюваний ОСОБА_5 зможе здійснювати вплив на свідків та потерпілого по вказаному кримінальному провадженню з метою подальшої відмови від наданих вже показань та спонукання надання ними(свідками) показань органу досудового розслідування із завідомо неправдивою інформацією стосовно подій злочину.

Зазначене вказує на існування ризику передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення

Слідчий суддя враховує зміст формулювання підозри, зокрема обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також те, що підозрюваний офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів, не одружений, на його утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має що вказує на відсутність міцних соціальних зав`язків.

Крім того, ОСОБА_5 був неодноразово притягнутий до кримінальної відповідальності, зокрема 29.04.2024 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 125 КК України до громадських робіт 80 годин, 19.07.2024 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 111-1 до покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності на строк 10 років, судимість не знята та не погашена.

У даному випадку вказану обставину, суд розцінює, як одну з підстав для обґрунтування того, що він може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Наведені вище обставини в сукупності дають підстави дійти висновку щодо існування ризику, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слідчий суддя, згідно статті 178 КПК України враховує інші обставини, які підтверджені наданими сторонами доказами, зокрема особу підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є уродженцем смт Бабаї Харківського району Харківської області, громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, має середню освіту, дітей чи інших осіб на утриманні не має.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, наявність зазначених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Такий строк необхідно обраховувати з моменту затримання підозрюваного ОСОБА_5 .

На переконання слідчого судді, застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема нічного домашнього арешту, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків.

Слідчий суддя також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, чого можливо досягнути лише за умови нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання підозрюваного під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні буде недієвим.

Тому, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів та таке обмеження права підозрюваного на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, суд відповідно до положень частини 4 статті 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_5 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки особа підозрюється у злочину передбаченого частиною 1 статті 115 КК України.

На підставі вищевикладеного, суд, перевіривши обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , пов`язаного з обмеженням його прав на свободу та особисту недоторканість, дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає меті його застосування, є пропорційним заявленим прокурором ризикам та запобігає спробам вчинити дії, передбачені пунктам 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 197, 309, 372, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів в межах строку досудового розслідування до 13 березня 2025 року включно.

Строк дії ухвали - до 13 березня 2025 року включно.

Виконання ухвали покласти на відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання особи під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором цієї особи в порядку, передбаченому статтями 111,112 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той саме строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошено 17 січня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10