ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала

про вирішення питання про арешт тимчасово вилученого майна

02 січня 2025 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , представника ОСОБА_7 , особи, у якої під час проведення обшуку вилучено майно, розглянувши клопотання про арешт майна, подане прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0001913, внесеному до ЄРДР від 24.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

Встановив:

На розгляд слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт вилученого під час проведення обшуку майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Фастівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001913 від 24.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

23.12.2024 до чергової частини Фастівського РУП ГУНП в Київській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_4 про те, що в ніч на 10.05.2012 невідома особа проникла на територію підприємства «Альваір Буд», яка розташована за адресою: м. Київ, проспект Брест Литовський, 6, звідки вчинила крадіжку навантажувача JCB 535, жовтого кольору, заводський номер НОМЕР_1 , який ним був орендований з правом викупу у ОСОБА_8 . На момент крадіжки навантажувач ще повністю викуплений не був. Станом на теперішній час ОСОБА_8 видав довіреність на дружину ОСОБА_4 , щодо продажу, перереєстрації та керування вказаним навантажувачем, так як заявником повністю була виплачена вартість вказаного навантажувача. Дружина ОСОБА_4 оформила довіреність на нього про те, що він представляє її інтереси в усіх установах, організаціях, підприємствах. Фактичним власником вказаного навантажувача є заявник ОСОБА_4 , який надав на навантажувач копію свідоцтва про реєстрацію машини (серія НОМЕР_2 ).

Під час проведення досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області 28.12.2024 був проведений обшук на території селянського фермерського господарства «Тризуб» за адресою: вул. Калинова (Калініна), 12-В, с. Веприк, Фастівський район, Київська область, під час якого на вказаній території був виявлений навантажувач JCB 535, жовтого кольору, заводський номер НОМЕР_1 , та вилучений. Вказаний навантажувач є майном, здобутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, зокрема, є об`єктом кримінально-протиправних дій та зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Метою арешту є забезпечення збереження цього майна, як речового доказу.

З урахуванням викладеного, прокурор просить накласти арештна виявлений та вилучений в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 на території селянського фермерського господарства «Тризуб», навантажувач JCB 535, жовтого кольору, заводський номер НОМЕР_1 , фактичним власником якого, згідно посилань представника сторони обвинувачення, є ОСОБА_4 .

В судовому засіданні слідчий суддя ОСОБА_1 повідомив, що 02.01.2025 року через канцелярію суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про ознайомлення з матеріалами справи.

Слідчим суддею було надано для ознайомлення матеріали клопотання з додатками, за виключенням копій протоколу допиту потерпілого від 24.12.2024 року, копії паспорту потерпілого, копії протоколу допиту свідка. Часткова відмова у наданні вказаних вище матеріалів пов`язана з тим, що ці матеріали містять відомості про анкетні дані та місця проживання потерпілого і свідка, а також відомості, розголошення яких може зашкодити досудового розслідуванню.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя в судовому засіданні з`ясував, чи є необхідність у адвоката ОСОБА_6 у ознайомленні з вказаними вище матеріалами, у наданні доступу до яких було попередньо відмовлено, та чи надає прокурор згоду на їх надання для ознайомлення ті чи не зашкодить надання для ознайомлення цих документів інтересам досудового розслідування.

Адвокат ОСОБА_6 повідомив, що відповідна потреба у ознайомленні з матеріалами існує, прокурор ОСОБА_3 повідомив, що заперечує проти надання протоколів проведення слідчих дій, так як це може зашкодити інтересам досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя відмовив у наданні для ознайомлення цих документів, так як в силу приписів статті 221 КПК України слідчий суддя не є особою, уповноваженою вирішувати питання про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження на стадії досудового розслідування, а прокурор проти надання відповідних матеріалів для ознайомлення заперечував, посилаючись на існуючу ймовірність спричинення шкоди інтересам досудового розслідування.

Також адвокатом ОСОБА_6 заявлено заперечення щодо участі в судовому засіданні ОСОБА_4 , так як він не є потерпілим і не може надати документи, що підтверджують його правовий зв`язок з вилученим під час проведення обшуку майном.

Прокурор, потерпілий та його представник стверджували про неспроможність озвучених вище доводів та вважали, що статус потерпілого надано ОСОБА_4 правомірно до того ж він був допитаний вже, як потерпілий.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вирішив продовжувати судовий розгляд за участі ОСОБА_4 та його представника, так як, враховуючи приписи статті 55 КПК України, ОСОБА_4 може бути визнаним потерпілим, в тому числі, як особа щодо якої є достатні підстави для твердження, що їй могло бути спричинено майнову шкоду внаслідок вчиненого правопорушення і яка звернулась з заявою про вчинення злочину. До того ж, під час вирішення питання про накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку майно, слідчий суддя не має процесуальних повноважень для перевірки правомірності надання процесуального статусу потерпілого. Тому, в контексті приписів статті 27 КПК України, участь потерпілого ОСОБА_4 і його представника забезпечить реалізацію принципу гласності та відкритості судового розгляду.

Далі, адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про витребування від прокурора інформації з приводу того, чи відсутні інші кримінальні провадження, відкриті за вказаним фактом. Прокурор, потерпілий та його представник заперечували з приводу цього клопотання, стверджуючи, що інформації про такі кримінальні провадження їм не відома.

Слідчим суддею відхилено відповідне клопотання з урахуванням передчасності його заявлення, так як ще не досліджувались долучені до клопотання прокурора докази, а також з урахуванням того, що вирішення цього питання знаходиться поза межами предмету доказування та сукупності обставин, які підлягають встановленню під час вирішення питання накладення арешту на майно, вилученого під час проведення обшуку.

Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити, додатково пояснив, що існують достатні підстави для накладення арешту на вилучене під час проведення обшуку майно та деталізував, що вважає за доцільне заборонити користування та розпорядження цим транспортним засобом, пояснивши, що вказаний транспортний засіб (навантажувач) є предметом вчиненого кримінального правопорушення, містить слідову інформацію і щодо цього навантажувача необхідно провести ряд експертиз, зокрема, але не виключно, товарознавчу та експертизу документів щодо цього навантажувача.

ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Потерпілий додатково пояснив, що був фактичним власником майна, майно було передано ОСОБА_8 в оренду ПП «АЛЬВАІР-БУД», засновником та директором якого був на той час потерпілий, в подальшому майно було викраденим, однак потерпілий повністю сплатив вартість цього навантажувача первинному власнику і власник погодився з переходом права власності на навантажувач до потерпілого, зокрема, було оформлено декілька довіреностей, в тому числі від ОСОБА_8 для ОСОБА_9 , дружині потерпілого, та від неї для потерпілого з правом представництва інтересів.

На уточнюючі питання слідчого судді потерпілий додатково пояснив, що був присутнім під час проведення обшуку та пізнав навантажувач, який було виявлено, як саме той навантажувач, що ним був придбаний ним у ОСОБА_8 , додав, що пізнав цей транспортний засіб за сукупністю ознак, зокрема, по номеру шасі, а також по специфічному елементу навантажувача, вилам, які мали своєрідний дефект - права вила була зігнута.

Додатково, потерпілий ОСОБА_4 та його представник надали для огляду в судовому засіданні оригінал свідоцтва про реєстрацію машини, серія НОМЕР_2 від 14.09.2011 року, видане на ім`я ОСОБА_8 .

В судове засідання не з`явився власник вилученого під час обшуку майна ОСОБА_7 , його представник адвокат ОСОБА_6 повідомив, що його довіритель не може приймати участь в судовому засіданні з огляду на вік і стан здоров`я, відтак судове засідання може бути проведеним без участі його довірителя.

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання про арешт майна заперечував, долучив вказані заперечення в судовому засіданні та надав пояснення по суті заявленого прокурором клопотання.

Зокрема, адвокат ОСОБА_6 звернув увагу на те, що:

1.Порушені правила підслідності у вказаному кримінальному провадженні та, відповідно, не було достатніх правових підстав для проведення слідчих та процесуальних дій саме цим прокурором та слідчим, що ініціював клопотання про проведення обшуку.

2.З огляду на вказане вище, відсутні повноваження прокурора ОСОБА_3 , як процесуального керівника.

3.Досліджений в судовому засіданні оригінал свідоцтва про реєстрацію машини, серія НОМЕР_2 від 14.09.2011 року, виданого на ім`я ОСОБА_8 , містить реквізитні недоліки, правий та лівий нижні кути цього документу обрізані, що характерно для свідоцтва, яке має бути вилученим під час перереєстрації транспортного засобу, а на зворотному боці цього документу (фотокопія долученого до клопотання прокурора свідоцтва не містить зворотної сторони) міститься інформація, що в 2011 році цей транспортний засіб був знятим з обліку з метою продажу, що, відповідно, виключало можливість його подальшої передачі в оренду підприємству, керівником та засновником якого на той момент, начебто, був потерпілий.

4.Договір оренди транспортного засобу від 2012 року не містив положень щодо подальшого викупу навантажувача, а довіреність, якою ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_10 розпоряджатись автомобілем, станом на дату розгляду клопотання втратила чинність, що додатково підтверджує відсутність будь-яких майнових прав у потерпілого стосовно цього навантажувача.

5.Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а також закінчення строків, передбачених статтею 49 КК України, слідчий повинен був закрити кримінальне провадження і подальше проведення процесуальних та слідчих дій в цьому провадженні є незаконним.

6.Власником приватного підприємства «Альваір Буд» є інша особа, а не потерпілий ОСОБА_4 , що спростовує версію останнього з приводу обставин отримання у власність цього навантажувача.

Додатково адвокат ОСОБА_6 акцентував увагу на тому, що викликають сумнів обставини, за яких свідком було виявлено транспортний засіб, а також на тому, що задоволення клопотання про накладення арешту на майно, в редакції, зазначеній прокурором, не конкретизує спосіб обтяження, що буде застосованим - обмеження права розпорядження, чи додатково і обмеження права користування.

Додатково адвокат ОСОБА_6 акцентував увагу на тому, що обмеження у праві користування цим навантажувачем свідчитиме про непропорційність застосованого заходу впливу, так як цей навантажувач належить члену селянського фермерського господарства «Тризуб» і задіяний у господарській діяльності.

На уточнюючі питання слідчого судді адвокат ОСОБА_6 пояснив, що цей навантажувач було придбано ОСОБА_7 в 2019 році на підставі укладеного з ОСОБА_8 договору купівлі-продажу. Навантажувач придбано за 30 000 доларів. Укладенню договору передувала технічна експертиза навантажувача щодо його стану і комплектності і після цього був укладеним договір.

Адвокат ОСОБА_6 повідомив, що копію договору купівлі-продажу автомобіля не збережено, як і інших документів, пов`язаних з укладенням договору. Він подав запит до відповідної реєстраційної служби за для отримання копій цих документів, однак станом на дату розгляду клопотання, відповідь на адвокатський запит не отримано.

Далі, адвокат ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_7 є батьком члена селянського фермерського господарства «Тризуб» і передав навантажувач для використання в господарській діяльності цього господарства, при цьому, враховуючи специфіку правового статусу учасників селянського фермерського господарства і правовий режим майна, їм належного, будь-які бухгалтерські та балансові документи, що б підтверджували обставини передачі майна у користування селянському фермерському господарству не складались.

Додатково, адвокат ОСОБА_6 пояснив, що обставини щодо використання навантажувача у господарській діяльності селянського фермерського господарства «Тризуб» може повідомити ОСОБА_11 , як учасник цього господарства і він може заявити клопотання про її допит. Однак, відповідне клопотання не було заявленим.

Після надання пояснень адвокатом ОСОБА_6 додаткові пояснення надавали потерпілий ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 , які стверджували, що не має правового значення той факт, що станом на дату розгляду клопотання в ЄДРПОУ зазначені інші відомості про учасника і директора ПП «Альваір Буд», так як станом на 2012 рік саме потерпілий був засновником і учасником цього підприємства. Окремо потерпілий та його представник заявили про те, що в них є письмові пояснення ОСОБА_8 з приводу того, що він не укладав договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 , однак клопотань про долучення цих пояснень, як і про допит ОСОБА_8 не заявили. При цьому, на уточнююче питання слідчого судді прокурор повідомив, що ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні ще не був допитаним.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши доводи клопотання та зміст долучених до нього документів, вважаю, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню.

Зокрема, згідно приписів частини 1 статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно приписів п. 5 частини 2 статті 40 КПК України, слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно приписів частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно приписів частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

- обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

- обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу 2 частини 1 цієї статті, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як слідує зі змісту частини 3 цієї статті, у випадку, коли арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, він може бути накладеним на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Згідно приписів частини 5 статті 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

правову підставу для арешту майна;

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність ;

можливість спеціальної конфіскації майна;

розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно приписів частини 4 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів частини 5 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

З урахуванням вказаних вище правових норм, арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, може бути застосованим, в тому числі й у випадку, якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення і метою його застосування є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження доказів.

Зі змісту клопотання про застосування арешту майна та доданих документів слідує, що 10.05.2012 невідома особа проникла на територію підприємства «Альваір Буд», яке розташоване за адресою: м. Київ, проспект Брест Литовський, 6, звідки вчинила крадіжку навантажувача JCB 535, жовтого кольору, заводський номер НОМЕР_1 .

28.12.2024 року на території селянського фермерського господарства «Тризуб» було проведено обшук під час було виявлено навантажувача JCB 535, жовтого кольору, заводський номер НОМЕР_1 .

28.12.2024 року постановою слідчого зазначене майно визнано речовим доказом.

Перевіряючи наявність правових підстав для застосування арешту майна, слідчий суддя враховує, що є обґрунтовані підстав стверджувати, що було вчиненим кримінальне правопорушення, зокрема, в 2012 році було протиправно вилучено вказаний вище навантажувач у ОСОБА_8 , і цей навантажувач, як матеріальна річ, для забезпечення збереження якої подано клопотання, є речовими доказами у розумінні статті 98 КПК України та, як наслідок, існує необхідність запобіганню можливості його приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

Оскільки зазначений в клопотанні навантажувач може містити слідову інформацію та може бути предметом дослідження в судових експертизах, доцільно застосувати заборону користування і розпорядження цим майном у відповідності до положень пункту 4 частини 5 статті 173 КПК України. При цьому, така заборона на користування і розпорядження майном повинна мати тимчасовий характер і не перевищувати розумні строки, необхідні для огляду цього майна і проведення експертних досліджень.

Далі, згідно приписів статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно приписів частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Вказані правові норми встановлюють гарантії непорушності права власності, однак при цьому передбачають можливість його обмеження у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно позиції, висловленої в Рішенні ЄСПЛ по справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»,ступінь втручання у право на володіння майном фізичної або юридичної особи, має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй.

При цьому, вирішуючи питання про можливість накладення арешту на навантажувач JCB 535 (в документах останнього власника зазначено інше маркування JCB 535-140), слідчий суддя вважає за доцільне проаналізувати істотність такого втручання в права особи, у якої вилучене відповідне майно, оцінити співмірність (пропорційність) такого втручання в права особи та оцінити наявність легітимної мети для такого втручання, зокрема, можливості досягнення цілей і завдань кримінального провадження.

Зокрема, слідчий суддя враховує, що надані до клопотання письмові докази свідчать про існування певного юридичного взаємозв`язку, як у ОСОБА_4 , так і ОСОБА_7 з навантажувачем JCB 535, жовтого кольору, заводський номер НОМЕР_1 .

При цьому, під час вирішення питання про накладення арешту на це майно, слідчий суддя не аналізує правомірність набуття права власності на цей транспортний засіб ОСОБА_7 та наявність у останнього правового статусу добросовісного набувача, проте констатує, що обставини, встановлені під час розгляду клопотання про арешт майна, можуть свідчити про протиправність вибуття з володіння ОСОБА_4 цього транспортного засобу і, як наслідок, необхідність перевірки підстав та обставин вибуття такого вибуття шляхом проведення слідчих (розшукових) дій в межах кримінального провадження.

Також, слідчий суддя не ставить під сумнів правомірність набуття права власності на вказаний навантажувач ОСОБА_7 , проте враховує, що його представником в судовому засіданні не надані оригінали чи належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують підстави набуття у власність цього навантажувача, як не надано для огляду оригінал свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_3 .

Тому, на час перевірки обставин вибуття із володіння ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу, а також на час перевірки підстав набуття у власність цього транспортного засобу ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на вказане майно.

Далі, в судовому засіданні учасниками кримінального провадження звернено увагу на тому, що є відмінності у реєстраційних документах, виданих на ім`я ОСОБА_8 14.09.2011 року та на ім`я ОСОБА_7 в 2019 році, зокрема, відрізняється рік випуску, маса навантажувача, а також модель.

З урахуванням цих відмінностей, адвокат ОСОБА_6 стверджував, що виявлений під час проведення обшуку транспортний засіб не є транспортним засобом, для відшукування якого було надано дозвіл на проведення обшуку.

Однак, слідчий суддя оцінює відповідні посилання критично, так як, по-перше, в реєстраційних документах на навантажувач, що долучені до клопотання, співпадають заводський номер та номер двигуна, по-друге, як повідомив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , він пізнав виявлений і вилучений під час проведення обшуку навантажувач, як той, що був викраденим у нього в 2012 році та пояснив, за якими ознаками він впізнає цей транспортний засіб.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що існують достатні підстави для висновку, що вилучений під час проведення обшуку навантажувач, належний ОСОБА_7 , може бути тим самим навантажувачем, який був викраденим в 2012 році з території підприємства, засновником та директором якого був ОСОБА_4 .

При цьому, встановлення причин існування розбіжностей у реєстраційних документах на навантажувач повинно бути здійснено в подальшому під час проведення досудового розслідування, а існування таких розбіжностей, на думку слідчого судді, не може виключати необхідності накладення арешту на вилучений під час проведення обшуку навантажувач.

Додатково, слідчий суддя враховує, що вказаний вище навантажувач, як матеріальна річ, може бути предметом кримінального правопорушення та містити на собі сліди його вчинення та, відповідно, в подальшому бути об`єктом експертних досліджень, про необхідність проведення яких в судовому засіданні повідомлено прокурором.

Тому, накладення арешту на вказаний вище навантажувач на час, необхідний для проведення експертних досліджень, є виправданим та необхідним.

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є можливим та необхідним, вказаний захід має тимчасовий характер та не призводить до невиправданих і не пропорційних обмежень прав власника майна і покликаний забезпечити реалізацію публічного інтересу щодо досягнення цілей і завдань кримінального провадження, який в даному випадку переважає над приватним інтересом власника щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Далі, слідчий суддя критично оцінює доводи адвоката ОСОБА_6 , що накладення арешту на цей навантажувач є непропорційним втручанням в можливість здійснення господарської діяльності селянським фермерським господарством «Тризуб» , так як слідчому судді не було надано доказів того, що цей навантажувач використовується в господарській діяльності зазначеного вище селянського фермерського господарства. При цьому, у випадку надання відповідних первинних та балансових документів, власник навантажувача не позбавлений можливості в подальшому ініціювати питання про скасування арешту майна.

Далі, слідчий суддя не приймає до уваги посилання представника власника майна щодо порушення правил підсудності, неправомочності прокурора та закінчення строків, передбачених статтею 49 КК України, так як вказані доводи знаходяться поза межами предмету дослідження під час вирішення питання про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку.

З цього питання слідчий суддя звертає увагу, що повноваження прокурора підтверджуються дослідженою в судовому засіданні копією постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 24.12.2024 року.

Далі, слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не має повноважень щодо оцінки дотримання правил підслідності, за умови, що до матеріалів клопотання долучені процесуальні документи щодо доручення проведення досудового розслідування слідчому чи групі слідчих, а також щодо визначення процесуального керівника чи групи процесуальних керівників.

З урахуванням наведеного, існують достатні правові підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на вилучений під час проведення обшуку навантажувач.

Разом із тим, слідчий суддя не погоджується з формулюванням, використаним в прохальній частині клопотання, щодо того, що «фактичним власником» вилученого під час проведення обшуку навантажувача є ОСОБА_4 .

Зокрема, як зазначалося вище, під час вирішення питання накладення арешту на майно, вилученого під час проведення обшуку, слідчий суддя не перевіряє підстави набуття права власності, не вирішує питання законності чи незаконності володіння та добросовісності набуття, а лише встановлює наявність певного юридичного зв`язку особи з майном ,на яке планується накласти арешт.

Тому, з урахуванням наданих документів щодо вилученого навантажувача, його власником є ОСОБА_7 і саме про цю особу, як про власника майна, на яке накладено арешт, зазначається в резолютивній частині ухвали слідчого судді.

Отже, з урахуванням наведених доводів, клопотання підлягає частковому задоволенню і в резолютивній частині ухвали зазначаються відомості про ОСОБА_7 , як власника майна, на яке накладається арешт.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що згідно приписів абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України власнику майна, на яке накладено арешт, забезпечується право на подання клопотання про скасування арешту майна, у випадку, якщо в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпаде потреба.

Отже, для власника майна забезпечується можливість індивідуального періодичного перегляду застосованого захожу забезпечення кримінального провадження, що не свідчить про непропорційність вручання у право мирного володіння майном.

Враховуючи вище викладене, керуючись приписами статті 170-174 КПК України, -

Постановив:

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0001913, внесеному до ЄРДР від 24.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт, з забороною розпорядження та користування, на майно, виявлене та вилучене в ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 на території селянського фермерського господарства «Тризуб», а саме: навантажувача JCB 535, жовтого кольору, заводський номер НОМЕР_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_7 , як за власником, згідно з свідоцтвом про реєстрацію машини серія НОМЕР_3 .

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня від дати її постановлення направити прокурору Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адвокату ОСОБА_7 - ОСОБА_6 .

Клопотання про скасування арешту майна може бути поданим в порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1