Справа № 456/6054/24
Провадження № 1-кс/456/1298/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року місто Стрий

Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 25.10.2024 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000643 від 11.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в :

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, відповідно до якої просить скасувати постанову слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 25.10.2024 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000643 від 11.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

В обґрунтування вимог скарги в судовому засіданні пояснила, що 30 серпня 2023 року, в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України та дії воєнного стану в Україні, водій 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

11 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ознаками вчинення солдатом ОСОБА_5 кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (кримінальне провадження № 0000643).

25 жовтня 2024 року слідчий СВ Стрийського РУП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_4 постановив закрити кримінальне провадження № 0000643 у зв`язку із встановленням відсутності в діянні солдата ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Підставою для закриття кримінального провадження стало свідоцтво про хворобу № 5985 від 22.07.2024, видане більш ніж через рік з моменту самовільного залишення військової частини, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 визнано непридатним до військової служби

Винесена слідчим постанова є передчасною оскільки, КПК України та інше законодавство України не передбачає повноважень слідчих Національної поліції ініціювати проведення військово-лікарської комісії військовослужбовців, а тому отримане свідоцтво про хворобу не може вважатися допустимим доказом у кримінальному проваджені, що свідчить про необґрунтованість Постанови про закриття кримінального провадження та передчасність висновку про відсутність в діянні солдата ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. Зокрема, такий висновок можна зробити з наступних положень.

Ч. 2 ст. 40 КПК України передбачає вичерпний перелік повноважень слідчого органу досудового розслідування. Серед переліку повноважень слідчого відсутні повноваження ініціювати проведення військово-лікарської комісії військовослужбовців, в тому числі військовослужбовців щодо яких здійснюється досудове розслідування.

Окрім цього, подібні повноваження не передбачені і Положенням про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008.

Зокрема, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008, передбачає наступне положення щодо направлення військовослужбовців на військово-лікарську комісію:

«6.1. Направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК керівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.»

Тобто, направляти військовослужбовців на військово-лікарську комісію можуть лише вичерпний перелік уповноважених органів, серед яких відсутня Національна поліція, її територіальні підрозділи та їх посадові особи.

Обставини, які можуть свідчити про відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення повинні існувати на момент закінчення кримінального правопорушення. Натомість, отримане свідоцтво про хворобу (із врахуванням якого військова частина не погоджується через недопустимість цього доказу), яке підтверджує непридатність солдата ОСОБА_5 до військової служби, видано уже після самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_5 та його подальшого виявлення (після майже 1 року), тобто уже після закінчення вчинення ним кримінального правопорушення.

На момент вчинення діяння солдат ОСОБА_5 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 і його служба не була закінчена належним чином відповідно до вимог законодавства України (в т.ч. по сьогоднішній день), тому висновок слідчого органу досудового розслідування про те, що в діянні солдата ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення є, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є помилковим.

Слідчим органу досудового розслідування не враховано, що безпідставне закриття кримінального провадження матиме наслідком обов`язок здійснити виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_5 за період, коли солдат ОСОБА_5 умисно ухилявся від обов`язків військової служби, фактично використовував службовий час на власний розсуд та не з`являвся за місцем служби (в т.ч. по сьогоднішній день).

Зазначене повністю нівелює та підриває стимулювальну функцію грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, які отримують такі ж виплати, однак, на відміну від солдата ОСОБА_5 , ризикують власним здоров`ям та життям під час стримування несправедливої агресії Російської Федерації проти України.

Як зазначає Верховний Суд, в умовах введення воєнного стану в Україні особлива відповідальність покладається на військовослужбовців, адже саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності.

Верховний Суд в ухвалі від 04.03.2024 у справі № 127/22408/23 зробив висновок, що початком кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем - день повернення в частину або затримання поза межами частини.

Такі висновки неодноразово зазначалися Верховним Судом і в інших справах (наприклад, у постанові від 13.12.2021 у справі № 161/10545/19), в яких Верховний Суд також вказував, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, є триваючим та характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу злочинного діяння, об`єктивна сторона якого розтягнута в часі, а закінченим вважається у момент його виявлення або примусового чи добровільного припинення.

Зазначені висновки Верховного Суду щодо моменту закінчення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, має суттєве значення в контексті оцінювання обставин діяння і наявності складу кримінального правопорушення.

На момент вчинення та закінчення діяння солдат ОСОБА_5 не був визнаний непридатним до військової служби. Отримане свідоцтво про хворобу жодним чином не спростовує цей висновок. З незрозумілих причин, даний факт був проігнорований слідчим.

Окремо військова частина НОМЕР_1 звертає увагу, що відповідно до ст. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я і не приховувати хвороб.

Якщо військовослужбовець вважає, що у нього наявні обставини для визнання його непридатним до військової служби, він повинен звернутися до відповідного командира із цим питанням та ініціювати проведення військово-лікарської комісії. Звільнення військовослужбовців з військової служби, які є непридатними до такої військової служби, чітко встановлюється Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (зі змінами), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (зі змінами) та іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу, солдат ОСОБА_5 із подібними питаннями не звертався до своїх командирів, тому посилання на його стан здоров`я та непридатність до військової служби (яка встановлена після майже 1 року з моменту самовільного залишення військової частини) не може бути виправданням вчиненого солдатом ОСОБА_5 діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а відтак просить постанову скасувати.

Прокурор в судове засідання не з?явився та не повідомив суд про причини своєї неявки.

Слідчий СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 був направлений для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про хворобу №5985 від 22.07.2024 на підставі статі 61 а Розкладу хворіб, графи II останнього визнали непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, орган досудового розслідування дійшов висновку про те, що в діях військовослужбовця відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Чи звертався ОСОБА_5 до свого командування з приводу направлення його для проходження ВЛК органом досудового розслідування не встановлено.

На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні скарги. в діях ОСОБА_5 відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

Розглянувши матеріали скарги важаю, що вимоги скарги слід задоволити.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст.. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1)скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги встановлено, що Стрийським РУП ГУ НП у Львівській області проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено 11 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000643, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що 30 серпня 2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 вхідний № НОМЕР_2 в якому капітан ОСОБА_6 повідомляє про самовільне залишення в/ч солдатом ОСОБА_5 ..

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 №269700 від 11.09.2023 водія 3 механізованого взводу 7 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 , вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 30 серпня 2023 року по теперішній час.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що за весь час проходження служби у військової частині НОМЕР_1 у нього були проблеми зі здоров`ям, а саме грижі та хворий лівий суглоб. 22.05.2023 пройшов обстеження у Медичному центрі «Меdikum», АДРЕСА_2 , де відповідно статей 61 б графи ІІ Розкладу хвороб його визнали обмежено придатним. Після обіду 30 серпня 2023 року через стан здоров`я покинув військову частину НОМЕР_1 та поїхав додому за адресою АДРЕСА_3 , де перебуває по даний час.

СлідчимСВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 винесена Постанова від 25.10.2024 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000643 від 11.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Дана постанова прийнята на підставі Висновку військово-лікарської комісії, яка згідно свідоцтва про хворобу №5985 від 22.07.2024 на підставі статі 61 а Розкладу хворіб, графи II визнала ОСОБА_5 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Оскільки, ОСОБА_5 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, орган досудового розслідування дійшов висновку про те, що в діях військовослужбовця відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Однак, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008, передбачає наступне положення щодо направлення військовослужбовців на військово-лікарську комісію:

«6.1. Направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК керівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Тобто, направляти військовослужбовців на військово-лікарську комісію можуть лише вичерпний перелік уповноважених органів, серед яких відсутня Національна поліція, її територіальні підрозділи та їх посадові особи, про що також вказує і скаржник.

В судовому засіданні слідча повідомила, що нею не встановлювався факт звернення ОСОБА_5 до свого прямого командира, інших командирів, тощо з вимогою про направлення його для проходження військово-лікарської комісії, що також підтверджено представником скаржника.

Згідно ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:

місце і час прийняття постанови;

прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;

мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст прийнятого процесуального рішення;

місце та час (строки) його виконання;

особу, якій належить виконати постанову;

можливість та порядок оскарження постанови.

На підставі наведеного слідчий суддя вважає, що в оскаржуваній постанові слідчим не наведено належних обставин, які стали підставою для прийняття даної постанови, не наведено мотивів її прийняття, не відображено підстави неможливості звернення ОСОБА_5 до своїх прямих командирів з вимогою про направлення його для проходження ВЛК, не обгрунтовано підстав щодо неможливості повідомлення прямого військового командира про наявність медичних документів про визнання особи непридатним до військової служби та неможливості надання таких безпосередньому військовому командиру що було б підставою для звільнення військовослужбовця ОСОБА_5 з військової служби, який є непридатними до такої військової служби, що встановлюється Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (зі змінами), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (зі змінами) та іншими нормативно-правовими актами.

Верховний Суд в ухвалі від 04.03.2024 у справі № 127/22408/23 зробив висновок, що початком кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем - день повернення в частину або затримання поза межами частини.

Такі висновки неодноразово зазначалися Верховним Судом і в інших справах (наприклад, у постанові від 13.12.2021 у справі № 161/10545/19), в яких Верховний Суд також вказував, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, є триваючим та характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу злочинного діяння, об`єктивна сторона якого розтягнута в часі, а закінченим вважається у момент його виявлення або примусового чи добровільного припинення.

Зазначені висновки Верховного Суду щодо моменту закінчення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, має суттєве значення в контексті оцінювання обставин діяння і наявності складу кримінального правопорушення. Не кожна обставина може свідчити, що у діянні особи відсутній склад кримінального правопорушення. Така обставина повинна існувати під час вчинення діяння. Якщо ж певна обставина виникла уже після закінчення кримінального правопорушення, це жодним чином не може бути підставою для висновку про відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення однак, вищенаведене слідчим під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження не враховано.

Приймаючи до уваги викладене вважаю, що постанова слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 25.10.2024 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000643 від 11.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України винесена передчасно та неправомірно вона не відповідає вимогам ст.. 110 КПК України, а тому за таких обставин, приходжу до висновку про необхідність задоволення вимог скарги, а саме спірну постанову слід скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 21, 22, 93, 284, 303 307, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:

Скаргу задоволити.

Постанову слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 25.10.2024 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000643 від 11.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України КК України скасувати.

Повний текст ухвали оголошено 06.12.2024 о 15 год. 45 хв..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1