Справа № 342/1483/24
Провадження № 1-кп/342/78/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачена ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Воронів, Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженої, не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 умисно спричинила середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах:

10.11.2024 близько 17:00 год ОСОБА_4 прийшла по місцю свого проживання, що в АДРЕСА_1 , де зайшла в приміщення будинку, в якому на той час перебувала її сестра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому, перебуваючи в приміщенні вищезазначеного будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_4 вчинила із своєю сестрою ОСОБА_5 словесний конфлікт через різноманітні непорозуміння побутового характеру. В ході даного конфлікту ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні кімнати будинку, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підняла із підлоги дерев`яну палку, яку попередньо принесла із території господарства, та тримаючи її у своїх руках підійшла до ОСОБА_5 та почала наносити останній удари даною палкою в ділянку нижньої частини правої верхньої кінцівки. Після чого, продовжувала наносити потерпілій удари своїми руками в область обличчя та грудної клітки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13.11.2024 в ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя; садна грудної клітки та правої щоки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після спричинення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 покинула місце вчинення злочину.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за пропозицією прокурора та за згодою інших учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченої, заслухав прокурора, врахував позицію потерпілої, яка викладена у письмовій заяві та надана суду, дослідив дані, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила суду вищенаведені обставини. Пояснила суду, що справді 10.11.2024, за місцем проживання, під час словесного конфлікту, нанесла своїй сестрі ОСОБА_5 дерев`яною палкою удари по руці, а також руками била сестру по обличчі та грудній клітці. Зазначила, що із сетрою помирилася, попросила у неї вибачення. Щиро кається у вчиненому. Запевнила, що усвідомила значення своїх дій і більше такого повторювати не буде.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій просила розгляд даного кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України розглядати у її відсутності. У поданій заяві вказала, що на даний час будь-яких претензій до ОСОБА_4 не має, просить суворо її не карати.

Таким чином, суд встановив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, доведена повністю.

Її дії за ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України кваліфіковані правильно.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.1 ст.122 КК України, передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також позицію прокурора та думку потерпілої.

При призначенні покарання, суд виходить з положень ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, те, що обвинувачена ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знаходиться на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради, проте знаходиться в наркологічному кабінеті КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради, має місце реєстрації та місце проживання, посередньо характеризується за місцем проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій судом не встановлено.

У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченої та обставини вчинення нею вказаного кримінального правопорушення і призначити їй покарання у виді обмеження волі 2 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та згідно п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до обвинуваченої обмежувальний захід у виді направлення її для проходження програми для кривдників.

Потерпіла, у поданій заяві, просила суворо не карати обвинувачену.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді органу пробації складеної відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 , можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб. У разі прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає, що доцільним крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України, слід покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені частиною 3 статті 76 КК України, зокрема: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , відношення винної до скоєного, що виразилось у її щирому каятті та засудженні своєї протиправної поведінки, пом`якшуючі покарання обставини, так як обтяжуючої не встановлено, позицію прокурора щодо міри покарання, думку потерпілої, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, тому призначає їй покарання у межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нею нових злочинів, так як іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Крім того, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 відносно сестри ОСОБА_5 , та те, що обвинувачена та потерпіла проживали та продовжують проживати за однією адресою, суд вважає, що дане кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Частиною 2 ст. 76 КК України передбачено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_4 пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно сестри ОСОБА_5 , з якою вони спільно проживають, суд згідно п.5 ч.1 ст.91-1 КК України вважає за доцільне застосувати до обвинуваченої обмежувальний захід у виді направлення її для проходження програми для кривдників.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченої та покращенню психологічного здоров`я потерпілої.

Витрати на експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 394-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 та п.2, 4 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч.2 ст. 76 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, направити її для проходження програми для кривдників строком на 2 місяці.

Контроль за поведінкою засудженої покласти на органи пробації за місцем її проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст.390-1 КК України.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку, вручається обвинуваченому та прокурору, негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1