Справа № 214/9825/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції);

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 2 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 383 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000804 від 20.06.2024 року),-

ВСТАНОВИЛА:

17 березня 2025 прокурор ОСОБА_5 звернулася до суду із клопотанням про продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 так і на даний час, продовжують існувати наступні ризики, передбачені п.п.1, 2,3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта у цьому ж кримінальному провадженні. Крім того, бралась до уваги тяжкість інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, обставини вчинення та інші обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, зокрема відсутність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 , відомості, що характеризують її особу. Відповідно до вимог ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в обґрунтування продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є запобігання спробам: переховуватися від суду: даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий умисний та насильницький злочин проти життя малолітньої дитини, і в разі доведення вини ОСОБА_7 загрожує міра покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі і тому, побоюючись покарання, остання може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному судовому провадженню та встановленню істини у кримінальному провадженні, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності. Також, ОСОБА_7 звернулась до органів поліції із заявою про безвісне зникнення своєї доньки, достовірно знаючи, що вона є мертвою. Крім того, ОСОБА_7 ніде офіційно не працевлаштована, на території міста Кривого Рогу її місце проживання не зареєстровано, діти проживають з її батьками поза межами м. Кривого Рогу, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ризик підтверджується тим, що не встановлено знаряддя злочину, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що можуть мати суттєве значення у цьому кримінальному провадженні; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, серед яких особливо тяжкий умисний насильницький злочин проти життя малолітньої дитини, та з метою уникнення відповідальності та суворого покарання ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілу, яка є матір`ю обвинуваченої, свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_8 заперечувала проти клопотання прокурора та просила суд обрати запобіжний захід домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 не заперечували проти клопотання прокурора, але вказували на відсутність ризиків.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що остання може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий умисний та насильницький злочин проти життя малолітньої дитини, і в разі доведення вини ОСОБА_7 загрожує міра покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі і тому, побоюючись покарання, остання може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному судовому провадженню та встановленню істини у кримінальному провадженні, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності. Також, ОСОБА_7 звернулась до органів поліції із заявою про безвісне зникнення своєї доньки, достовірно знаючи, що вона є мертвою. Крім того, ОСОБА_7 ніде офіційно не працевлаштована, на території міста Кривого Рогу її місце проживання не зареєстровано, діти проживають з її батьками поза межами м. Кривого Рогу, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу. Разом з тим, колегія суддів вважає доведеним ризики, передбачені п.2, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, оскільки на разі не встановлено знаряддя злочину, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що можуть мати суттєве значення у цьому кримінальному провадженні. Також ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, серед яких особливо тяжкий умисний насильницький злочин проти життя малолітньої дитини, та з метою уникнення відповідальності та суворого покарання ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілу, яка є матір`ю обвинуваченої, свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 можливість переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, що на думку суду, є підставою для продовження останній саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків і її належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_7 суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченої ОСОБА_7 та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченої під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останньої дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки її належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 318, 331, 350, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраної відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 2 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 383 КК Українина строк, що не перевищує двох місяців, тобто строком до 15 травня 2025 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18 березня 2025 року о 08.15 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3