Провадження №11-кп/801/1411/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби та клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відмовлено.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено на 60 діб, починаючи з 18.12.2024 року до 15.02.2025 року включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 242 240,00 грн.

У разі внесення застави на ОСОБА_7 покладено обов`язки, передбаченні п.п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Якщо ОСОБА_7 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено термін їх дії відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали суду, в частині продовження строку дії запобіжного заходу та визначення розміру застави, 60 діб, тобто до 15.02.2025 року включно.

Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2024 та змінити запобіжний захід на домашній арешт в певний період доби з 22-00 год по 06-00 год за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_7 має вади здоров`я згідно довідки лікаря з місця попереднього ув`язнення, тому в умовах попереднього ув`язнення він не може отримати якісне лікування, просить застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, щоб мати можливість лікуватися. ОСОБА_7 має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де він може перебувати під домашнім арештом.

Також захисник вважає, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити : виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.4 ст. 185 КК України.

Обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні №0000279 від 02 травня 2023 року, №001158 від 01 серпня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні сукупності, умисних злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк, термін тримання обвинуваченого під вартою спливає, розгляд кримінального провадження ще не розпочато, не допитані свідки та потерпілі, не досліджені письмові докази, що не виключає можливості тиску обвинуваченого на свідків та потерпілих.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, суд апеляційної інстанції враховує, що розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого триває та вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.

Як під час розгляду клопотання судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду судового рішення не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою за станом здоровя.

В апеляційній скарзі захисник вказує на неможливість тримання під вартою ОСОБА_7 через стан його здоровя, що підтверджується медичною довідкою.

Перевіряючи твердження захисника, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 2.6, 2.7, 2.8 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10.02.2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року № 212/20525 якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

При цьому, стороною захисту доказів, що обвинувачений ОСОБА_7 з заявами про надання медичної допомоги щодо його стану здоровя звертався до адміністрації установи, в якій він утримується, не надано.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування більш мякого запобіжного заходу, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що інший запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальні правопорушення, проявив самовпевненість у безкараності за свої вчинки, перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, що в подальшому ускладнить проведення судового розгляду.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відсутні.

Керуючись ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4