Справа№ 632/33/23
Провадження № 1-кп/632/19/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого - ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обов`язків в межах обраного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000333 від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайський Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

12 березня 2025 року прокурором подано до суду клопотання про продовження обов`язків у межах обраного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2024 року, з покладанням на нього ряду (низки) обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що ґрунтується на ухвалі Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2024 року, з огляду на те, що наразі судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли. Зокрема, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки, розуміючи, що за кримінальне правопорушення, у якому його обвинувачують, можливе покарання у виді позбавлення волі, це може спонукати його переховуватися як на території України, так і за її межами. Також прокурор зазначив, що свідки та потерпілий проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим. Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є знайомими обвинуваченого, що свідчить про наявність ризику впливу обвинуваченим на учасників кримінального провадження, зокрема шляхом фізичного чи психологічного тиску. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (учинення іншого кримінального правопорушення), на думку прокурора, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 у минулому засуджувався за вчинення злочинів проти громадської безпеки та основ національної безпеки України й через незначний проміжок часу після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі знову отримав обвинувачення. Крім того, прокурор не виключає наявності ризику впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, допит яких судом проведено, але після зміни обвинувачення може виникнути необхідність у їх повторному допиті.

На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час судового розгляду прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити шляхом продовження обов`язків, покладених ухвалою суду від 15 серпня 2024 року.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти продовження обов`язків, встановлених ухвалою суду від 19 червня 2024 року та змінених ухвалою від 15 серпня 2024 року, а саме щодо обов`язку не відлучатися з населеного пункту, у якому мешкає обвинувачений. Вважали, що ризики, про які йдеться у клопотанні прокурора, не існують, оскільки жодними доказами не доведені, нових даних суду не представлено, обвинувачений постійно прибуває за викликом до суду, а заборона відлучатися з населеного пункту, у якому він мешкає ( АДРЕСА_2 ), без дозволу суду обмежує його права на вільне пересування.

Також обвинувачений ОСОБА_4 у своїх доводах послався на практику Європейського суду з прав людини, зазначивши, що докази, надані прокурором на підтвердження ризиків, які обумовлюють необхідність заборони відлучатися з населеного пункту, у якому він мешкає, ґрунтуються на припущеннях, мають формальний характер, а їх реальність не доведена. Вважає, що відомості про його судимості для підтвердження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення є надуманими, оскільки судимість погашена, він не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення, а навпаки враховуючи відсутність у сторони обвинувачення доказів його винуватості, має намір встановити істину у справі та довести свою невинуватість. На його думку, заборона відлучатися з місця його проживання є порушенням його прав, а також проявом неповаги до людини. Просив детальніше розглянути викладені ним обставини та не обмежувати його право відлучатися з населеного пункту, у якому він мешкає. Водночас обвинувачений зазначив, що не розуміє, де закінчуються межі м. Златопіль, у зв`язку з чим постійно нервує через можливе порушення цього обов`язку, а також не має можливості працевлаштуватися в іншому регіоні України.

Потерпілий та його представник підтримали клопотання прокурора.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Так, обвинуваченому ОСОБА_4 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану, за санкцією якого передбачено покарання від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Під час судового розгляду, зокрема після допиту свідків та дослідження письмових доказів, 21 грудня 2023 року прокурор в порядку ст. 338 КПК України змінив обвинувачення щодо ОСОБА_4 та подав суду обвинувальний акт, у якому висунув ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 355 КК України.

19 жовтня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова під час досудового розслідування щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений судом.

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року було також застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої неодноразово зменшувався судом.

Згодом, щодо ОСОБА_4 3 січня 2024 року було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло: спочатку цілодобово, а потім, з 23 квітня 2024 року, у певний період доби. Це було пов`язано, зокрема, з тим, що він потребує систематичного медичного обслуговування.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого були покладені такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, у якому він мешкає, ( АДРЕСА_2 ), без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану, а також отримання невідкладної медичної допомоги чи стаціонарного лікування у закладах охорони здоров`я; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та контактних номерів телефону; утримуватися від спілкування зі потерпілим ОСОБА_6 та свідками ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України чи в`їзд в Україну.

Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року було виключено обов`язок обвинуваченого утримуватися від спілкування зі потерпілим ОСОБА_6 та свідками у даному кримінальному провадженні.

Ухвалами Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2024 року та 15 січня 2025 року строк обов`язків було продовжено до 15 березня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання означає покладення на підозрюваного чи обвинуваченого зобов`язання виконувати визначені судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

Згідно із ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого не більш ніж на два місяці. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Після закінчення строку, у тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині втрачає чинність, а обов`язки скасовуються.

Строк дії обов`язків, покладених судом на обвинуваченого ОСОБА_4 , спливає 15 березня 2025 року. При цьому, ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України (примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань), тобто вимоги виконати цивільно-правові зобов`язання із погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. За цей злочин передбачено покарання до 5 років позбавлення волі.

У цьому випадку суд враховує, що під час застосування на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладанням на нього певних обов`язків, суд визнав доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик переховування від суду зумовлений, зокрема, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема суворістю передбаченого покарання.

Суд констатує, що зазначені ризики, які були підставою для обрання 19 червня 2024 року запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків, дійсно існували і певною мірою продовжують існувати.

При цьому стадія судового розгляду не зменшує, а навпаки збільшує ймовірність переховування обвинуваченого від суду через його обізнаність з усіма доказами, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Відтак, є певна ймовірність, що обвинувачений ОСОБА_4 , який хоча й має постійне місце проживання, однак, усвідомлюючи висунуте йому обвинувачення та можливе покарання, у разі визнання винуватим, може намагатися переховуватися від суду, щоб уникнути кримінальної відповідальності, а також не виконати процесуальні рішення суду (ризик переховування).

Крім того, проаналізувавши наявні дані, що характеризують обвинуваченого, його соціальні зв`язки та майновий стан, а також обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Суд доходить висновку, що наведені факти об`єктивно свідчать про ймовірність продовження ОСОБА_4 кримінально-протиправної діяльності та вчинення інших кримінальних правопорушень, тобто про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас суд звертає увагу, що обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

За результатами судового розгляду суд надає оцінку цим доказам як кожному окремо, так і в сукупності в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Отже, на цій стадії судового провадження суд не може робити висновок щодо обґрунтованості обвинувачення шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з аналізу наявних відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її обвинувачують.

Таким чином, щодо доводів обвинуваченого про відсутність доказів його винуватості суд наголошує, що під час розгляду клопотання про продовження обов`язків у межах обраного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання суд не має права досліджувати докази, давати їм оцінку чи в інший спосіб перевіряти доведеність вини обвинуваченого, а також розглядати й вирішувати питання, які має вирішувати суд під час розгляду справи по суті обвинувачення.

Отже, доводи обвинуваченого не спростовують встановлених судом обставин та не нівелюють існування вищезазначених ризиків.

Відтак, суд не ігнорує аргументи, які наводять захисник та обвинувачений, проте у цьому конкретному випадку суд доходить висновку, що ці аргументи не переважають суспільний інтерес, який полягає у встановленні істини у справі, запобіганні перешкоджанню її розгляду, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконанні процесуальних рішень у справі.

Водночас прокурор не надав суду жодних об`єктивних даних на підтвердження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, як і раніше.

Таким чином, проаналізовані вище обставини у своїй сукупності свідчать про існування ризиків, визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, суд вважає обґрунтованим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який є найбільш м`яким запобіжним заходом і спрямований на забезпечення участі обвинуваченого у кримінальному провадженні.

При цьому, суд вважає, що на час розгляду клопотання відсутні підстави для зміни обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які покладені на обвинуваченого ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2024 року.

Суд враховує, що обов`язок не відлучатися з населеного пункту, у якому мешкає обвинувачений, без дозволу суду, не є надмірним.

Окрім того, суд наголошує, що зазначений обов`язок безпосередньо пов`язаний із розглядом кримінального провадження щодо обвинуваченого, який досі не завершено з причин, що не залежать від суду. Зокрема, на виконання вимог ч. 6 ст. 22 КПК України суд надав сторонам можливість реалізувати свої процесуальні права щодо постановлення запитань потерпілому з урахуванням досліджених письмових доказів за його відсутності.

Крім того, суд звертає увагу, що сторона захисту жодного разу не надавала документів про наявність у обвинуваченого місця роботи за межами м. Златопіль.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність продовження обов`язків, які були покладені судом на обвинуваченого ОСОБА_4 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що ґрунтується на ухвалі Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2024 року.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження обов`язків у межах обраного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 177, 181, 200, 201, 202, 331, 369-372, 392, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обов`язків у межах обраного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задовольнити.

У рамках раніше обраного щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися з населеного пункту, у якому він мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки у зв`язку із запровадженням правового режиму воєнного стану, а також необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та його стаціонарного лікування у закладах охорони здоров`я;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та контактних номерів телефону;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Встановити строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на 2 (два) місяці, тобто до 15 травня 2025 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований суворіший запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення у розмірі від 0,25 до 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1