Справа № 130/2545/24
Провадження №11-кп/801/168/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 червня 2023 року за ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 71 КК України до 240 год громадських робіт;

- вироком Жмеринського міськрайонного суду від 5 квітня 2024 року за ч. 2 ст. 389, ч.1 ст. 71 КК України до 3 місяців 30 днів арешту;

- вироком Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2024 року за ч. 2 ст. 389, ч.1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України до обмеження волі на строк один рік тридцять днів, яким скасовано вирок Жмеринського міськрайонного суду від 5 квітня 2024 року - по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 289 КК України,

визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

У відповідності з ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, і обрати обвинуваченому ОСОБА_7 остаточну міру покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки тридцять днів.

Вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні експертиз в сумі 4922 грн 36 коп.

Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у виправному центрі.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 13 серпня 2024 року, приблизно о 22 год, проїжджаючи на автомобілі «Ланос», держномер НОМЕР_1 , разом з особою, яка не є кримінально переслідуваною і не була освідомлена про намір обвинуваченого на вчинення протиправних дій, повз будинку № 2 по вул. Київській в м. Жмеринка Вінницької області, помітив припаркований автомобіль "Renault Clio Symbol", держномер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 - брату його колишньої дружини, і вирішив незаконно заволодіти цим автомобілем.

З цією метою обвинувачений ОСОБА_7 поїхав до себе додому, взяв другий комплект ключів від цього автомобіля, яким він заволодів проти волі ОСОБА_9 рік тому, і приблизно о 22 год 13 серпня 2024 року, діючи з прямим умислом, усвідомлоюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, таємно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, діючи без дозволу та відома власника, відкрив за допомогою ключа вказану автівку "Renault Clio Symbol", держномер НОМЕР_2 , вартістю 105270 грн, і сказав зазначеній вище особі сісти за кермо і їхати за ним. Прибувши у кінець вулиці Соборної в м. Жмеринка, при виїзді з міста на полі, обвинувачений ОСОБА_7 залишив автомобіль ОСОБА_9 і залишив місце події.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вирока Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2024 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України, в частині призначеного покарання у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024 остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді обмеження волі строком на 4 роки 30 днів.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у виправному центрі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджено вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05.04.2024 за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці 30 днів, який скасовано вироком Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 30 днів. При ухвалені оскаржуваного вироку, даний строк покарання суд зарахував як невідбуте за попереднім вироком від 26.09.2024 на підставі ч. і ст. 71 КК України. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин 13.08.2024, тобто до постановлення вироку Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024, а тому посилання суду в резолютивній частині оскаржуваного вироку на ч. 1 ст. 71 КК України є неправильним.

За таких обставин, Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області при ухваленні оскаржуваного вироку безпідставно зарахував в строк відбування призначеного покарання не відбуте покарання за попереднім вироком на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 вчинив злочин до постановлення попереднього вироку, а тому суд у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України повинен скласти покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та зарахувати відбуту частину покарання у випадку його відбуття.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора - підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в даному випадку, апеляційної скарги прокурора.

Згідно ст. 370 КПК України, вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Разом з тим, суд цих вимог Закону про призначенні покарання обвинуваченому не дотримався.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Водночас, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, є підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції у апеляційному порядку.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку. Проте, наведені вимоги залишились поза увагою суду першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З аналізу зазначеної вище норми кримінального закону вбачається, що застосовуючи правила ч. 4 ст. 70 КК України, суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань за декількома вироками, тобто до уваги береться покарання, що раніше було призначено попереднім вироком в повному його розмірі, а не невідбута його частина, як то визначено ст. 71 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05.04.2024 за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці 30 днів, який скасовано вироком Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 30 днів.

Разом з тим, незважаючи на вимоги закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції, при ухвалені оскаржуваного вироку, даний строк покарання суд зарахував як невідбуте за попереднім вироком від 26.09.2024 на підставі ч. і ст. 71 КК України, не врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин 13.08.2024, тобто до постановлення вироку Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, в разі призначення остаточного покарання за правилами даної норми закону, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування або зміну вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2024 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 26.09.2024 остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді обмеження волі строком на 4(чотири) роки 30 (тридцять) днів.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у виправному центрі.

В іншій частині вирок -залишити без змін.

Вирок може бути оскарженим шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом 3(трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_7

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4