Справа № 465/6556/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/117/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника-адвоката ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_6

встановив:

вищезазначеною ухвалою клопотання ОСОБА_8 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задоволено.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 02.04.2014 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.2 ст.286 КК України - закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Не погоджуючись з цією ухвалою потерпілий ОСОБА_6 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий судовий розгляд.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення, оскільки подія злочину мала місце 02.04.2014, а в подальшому досудове розслідування неодноразово зупинялося у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_9 .

Зазначає, що 14.05.2015 у зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_8 винесено постанову про оголошення останнього в розшук, а досудове розслідування зупинено. В подальшому слідчим неодноразово досудове розслідування відновлювалося і зупинялося. 31.12.2015 ОСОБА_8 затриманий правоохоронними органами Республіки Естонія і він утримувався під вартою. Однак, обвинувачений після його затримання звертався до компетентних органів Республіки Естонія до судових органів Республіки Естонії.

Звертає увагу, що лише 31.08.2016 після залишення без задоволення прохання обвинуваченого про його не видачу правоохоронним органам України, компетентним органом Естонської Республіки задоволено запит про видачу ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому було здійснено процедуру екстрадиції. 06.09.2016 ОСОБА_8 був доставлений до місця проведення досудового розслідування з утриманням в ЛСІ та цього ж дня досудове розслідування відновлено і в подальшому більше не зупинялося.

Вважає, що перебіг строків давності відновився не з 31.12.2015, а з 06.09.2016 з часу коли відновилося досудове розслідування з зв`язку із доставленням обвинуваченого ОСОБА_8 до органу досудового розслідування, оскільки такий ухилявся від органу досудового розслідування, а відтак суд прийшов до помилкового висновку про те, що строки давності сплили, і як наслідок з істотним порушенням кримінально-процесуального закону не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність-ст.49 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження скерувати на новий судовий розгляд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема суд не врахував той факт, що досудове розслідування неодноразово зупинялося у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_9 .

При апеляційному розгляді справи потерпілий та прокурор підтримали апеляційні скарги, з наведених у них мотивів та просили такі задоволити.

Обвинувачений та захисник, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, не підтримали апеляційні вимоги апелянтів.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваної ухвали зазначені вимоги закону місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

В суді першої інстанції встановлено, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, останній вчинив 02 квітня 2014 року, тобто більше 10 років тому.

Санкція цієї норми закону передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Зазначене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Отже, на момент розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_8 передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення закінчився.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заявили клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до положень ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження.

Дотримуючись наведених вимог процесуального закону, суд, встановивши наявність законних підстав, постановив ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого, що стосуються оголошення обвинуваченого у розшук, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ч. 2 ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення досудового розслідування, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від досудового розслідування.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду (постанова Верховного Суду від 11.01.2024 року у справі № 186/1405/17).

Практика Суду зводиться до того, що для застосування положень ч.2 ст. 49 КК України обов`язково мають бути наявні дві обставини: доведений факт ухилення від слідства чи суду та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.04.2014 року було відкрито кримінальне провадження №0000218 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

13.05.2014 у кримінальному провадженню прийнято рішення про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

14.05.2015 у зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_8 слідчим винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення останнього в розшук.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що в період з 02.04.2014 до 31.12.2015 ОСОБА_8 дійсно ухилявся чи переховувався від органів досудового розслідування.

Так, судом встановлено, що згідно довідки Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області від 04.08.2015 року повідомлено, що згідно журналу обліку вихідної кореспонденції Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області, повідомлення на прізвище ОСОБА_8 , протягом травня 2015 року не зареєстровано.

Згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Будинкоуправління №4 (Липники) від 14.08.2015за період з 12.05.2015 року по 10.08.2015 року в Будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м. Львова рекомендовані поштові повідомлення не поступали і не доставлялись особисто повістки та виклики на ім`я ОСОБА_8 , який зареєстрований АДРЕСА_1 .

В довідці голови ОСББ «Стрийська 91» зазначено, що в період з 12.05.2015 р. по 10.08.2015 р. жодні запити, поштові повідомлення, повістки на ім`я ОСОБА_8 не надходили, на адресу АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді Львівської дирекції поштового зв`язку «Укрпошта» за період з 01.05.2015 по 14.07.2015 на ім`я ОСОБА_8 за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , у відділення поштового зв`язку Львів-31, рекомендована кореспонденція з м. Львова не поступала і не вручалась.

Згідно довідки від 14.01.2016 року ОСОБА_8 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 02.09.2014 року по даний час.

Відповідно до витягу даних з місцеперебування з реєстру населення Єстонії від 04.07.2016 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи місце проживання: АДРЕСА_4 , НОМЕР_1 починаючи з 23.10.2015.

При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_8 фактично з настанням події 02.04.2014 жив звичним життям: працював, їздив за кордон, має зареєстроване місце проживання.

Також, суд прийшов до правильного висновку, що і відсутні будь-які підстави вважати, що ОСОБА_8 в період з 31.12.2015 ухилявся чи переховувався від органів досудового розслідування.

Так, як вбачається із матеріалів справи, з моменту свого затримання ОСОБА_8 перебував під фактичним наглядом правоохоронних органів Естонської Республіки, в тому числі у Лук`янівському слідому ізоляторі м. Києва для подальшого етапування до м. Львова. Органам досудового розслідування достеменно було відомо про затримання ОСОБА_8 та ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 02.01.2016 року по даному кримінальному провадженню підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в слідчому ізоляторі УДПтСУ у Львівській області.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування з моменту вчинення події (02.04.2014), не містять відомостей, що обвинувачений не з`являвся на виклик уповноважених правоохоронних органів та не перебував в межах їх досяжності, а з огляду на вищевикладене, наявність постанови 2014 року про його розшук само по собі жодним чином не може свідчити про таке ухилення.

Підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування - «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 382/1118/21).

Доводи, викладені у апеляційних скаргах прокурора і потерпілого, не містять посилань на порушення під час розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційні скарги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді