Справа № 521/3521/25
Номер провадження:1-кс/521/1126/25
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

07 березня 2025 року

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , в межах кримінального провадження № 0000366 від 05.03.2025 року, здійснив судовий контроль за дотриманням прав свобод та інтересів підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, який має середню освіту, не офіційно працюючого вантажником на пункті прийому металу, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , з боку захисту: підозрюваний ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Слідчим суддею проводився розгляд клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 .

Клопотання розглядалось за ініціативою слідчого.

2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , у невстановленому місці, у невстановлений час, але не пізніше 05.03.2025 року, у невстановленої особи незаконно придбав з метою подальшого збуту невстановлену кількість, особливо небезпечної психотропної речовини PVP, після чого, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, почав незаконно зберігати особливо небезпечну психотропну речовину при собі, з метою подальшого збуту.

05.03.2025 року об 11.00 годині за адресою м. Одеса, вул. Олександра Тимошенка, поблизу будинку № 33 поліцією був зупинений ОСОБА_3 який повідомив, що має при собі та залишив у вигляді схованок для тимчасового зберігання з метою подальшого збуту особливо небезпечні психотропні речовини на території Хаджибейський району міста Одеси, після чого на місце події була викликана слідчо-оперативна група ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Під час складання протоколу затримання в порядку ст. 208 КПК України, 05.03.2025 був проведений особистий обшук ОСОБА_3 в ході якого вилучено: кристалічну речовину бежевого кольору в прозорому зіп пакеті обмотаному зеленою ізолентою, мобільний телефон HUAWEI Y5 2018 IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 при огляді якого виявлено фотознімки з місцями схованок та їх координатами та гаманець. При проведенні експрес тесту «General Screening Drugs» встановлено, що вилучена речовина містить особливо небезпечну психотропну речовину PVP.

05.03.2025 року проведено 8 (вісім) оглядів місця події, за місцями схованок, зазначеними ОСОБА_3 , під час яких виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину PVP.

За даним фактом ВП № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області почато досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2025 року внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за № 0000366.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК. 06.03.2025 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Ризики, на які посилається слідчий, як на мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: ОСОБА_3 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме повідомлення іншим фігурантам (які досі не встановлені) у провадженні про хід, форми та методи досудового розслідування.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

Прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_3 .

Захисник адвокат та підозрюваний просили не застосовувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу не має. Просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

4.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався слідчий суддя.

Слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У даному розгляді слідчий суддя повинен був надати відповідь на питання: Чи існують розумні підстави для тримання під вартою ОСОБА_3 .? Чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні? Чи можуть бути виконанні завдання, для виконання яких слідчий звернувся із клопотанням?

Слідчим суддею встановлено наступне.

ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК. В судовому засіданні він повністю визнав обставини правопорушення, за яким його підозрюють. Докази, представлені стороною обвинувачення окремо показують на даному етапі обґрунтованість позиції, щодо підозри у відношенні ОСОБА_3 .

Разом з тим, окрім такої обґрунтованості підозри, інших розумних даних про суспільну небезпеку особи, яка б перешкоджала б підозрюваному знаходиться за місцем проживання на час розслідування провадження, органом досудового розслідування не встановлено і слідчому судді не представлено. В засіданні сторона обвинувачення не довела, що існують розумні відомості та докази ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК, які б свідчили про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання винуватим (за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК встановлене покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років) не може бути єдиною підставою задля застосування такого суворого запобіжного заходу, тим більше, що мова у даному випадку іде лише про захід забезпечення кримінального провадження, а не про покарання. Нажаль, традиційно запобіжний захід в нашій державі асоціюється із покаранням.

Дуже часто гарантії, які вимагаються органом досудового розслідування добропорядної поведінки під час розслідування провадження не можливо надати, оскільки майже кожна гарантія проходить ритуал упередженості. Щоб надати забезпечувальні заходи, людина повинна вдатись до розумової еквілібристики або довести власну святість, що на фоні вже існуючого пороку майже не можливо. Однак, таке бажання до досконалості, навряд чи можливо серед людей. Вимагати можливо лише розумного ставлення до кримінального процесу та органу, який проводить розслідування, задля забезпечення кримінального провадження відповідними доказами. Такі гарантії можливо отримати від підозрюваного у менш обтяжливий для нього спосіб.

Слідчий суддя вже неодноразово зазначав, в інших подібних справах1, що правовий характер примусових заходів визначається їхньою метою. Якщо для таких заходів, метою є не ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від правосуддя, то для збереження їх правового характеру необхідно стежити, щоб до цієї мети не долучалися інші, які не мають спільних із зазначеною метою правових засад, як наприклад: злість на злочинця, особисті рахунки, бажання збільшити кару примусовими заходами та інш.

Окрім того, не потрібно залишати поза увагою презумпцію невинуватості. І хоча ОСОБА_3 на даному етапі розслідування визнав обставини підозри, це не позбавляє його права на презумпцію невинуватості, яка, як відомо, заснована на розумі і справедливості не менше ніж на гуманності. Ця презумпція є інструментом, який створений законом на користь підозрюваного (обвинуваченого), за допомогою якої встановлюється його невинність, до тих пір допоки не будуть надані достатні докази, що спростовують створені законом переконання. У відборі інструментів для наших цілей ми повинні слідкувати за тим, щоб вони не зруйнували створені законом запобіжники задля справедливого процесу. Ігнорування певних форм гарантій прав людини дуже швидко переростає в свавілля. А упереджений погляд не створює уяви про справедливе правосуддя, лише посилює напругу між суспільством та державою. Там де є можливість для милосердного ставлення до людини, необхідно всіляко підтримувати саме такий розвиток подій. Що підтверджують в тому числі ОСОБА_6 : «У всіх сумнівних випадках слід віддавати перевагу найбільш милосердному тлумаченню фактів»2; «У сумнівних випадках не тільки справедливо, але й безпечно приймати м`якшу конструкцію»3.

Враховуючи обставини, встановлені слідчим суддею, необхідно зосередитись лише на дослідженні факту можливості переховування без обтяжливого контролю з боку держави та можливості прояву ітераційної поведінки особою, у випадку більшої свободи.

Так, підозрюваний знаходиться у віці 23 років. Народився в м. Одесі, де виріс і проживав все життя. Фактично виховувався сестрою батька, оскільки батько помер коли ОСОБА_3 було 6 років. Мати померла 6 років тому. Має середню спеціальну освіту (кравець). За спеціальністю не працював. В теперішній час працює вантажником на одному з пунктів прийому металів в м. Одесі. Свого постійного житла не має, в силу складних життєвих обставин (померли батьки і вимушено залишив квартиру де проживав з матір`ю). Слідчий суддя вважає ОСОБА_3 таким, що не має судимості, оскільки іспитовий строк за минулим засудженням закінчився (Судимість: 21.02.2023 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком на 2 роки). ОСОБА_3 не має паспорту для виїзду за кордон та ніколи не виїздив за межі України.

Тепер, щодо особистості ОСОБА_3 . В судовому засіданні останній був щирим, але не змістовним. Очевидно страх перед можливістю потрапити в слідчий ізолятор та можливе майбутнє покаранням дуже сильно вплинули на розум підозрюваного і здатність його висловлювати будь-яку інформацію. Окрім того, молодий вік та відсутність життєвого досвіду також сильно вплинули на останнього і його поведінку у суді. Визнаючи фактичні обставини підозри, він від хвилювання не здатний був розумно пояснити деталі своєї злочинної діяльності. Натомість стверджує, що вчинив такі дії виключно із користі, оскільки коштів, які він заробляє на пункті прийому металу, йому не вистачає (500 гривень у день; робота не кожний день). Про вказану незаконну діяльність дізнався в інтернеті, потім знайшов телеграм канал з якого отримував інструкції де отримати психотропну речовину. Потім інструкції як краще його ділити на порції та здійснювати схованки.

За результатами такої діяльності він очевидно не встиг виконати всі необхідні дії, оскільки був затриманий поліцією.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що ОСОБА_3 не є особою, яка на системній основі займається збутом наркотичних засобів або психотропних речовин. Є очевидним, що він випадкова людина, яка в силу неосвіченості та відсутності загального виховання не зміг розумно оцінити наслідки від намагання заробити кошти незаконним шляхом. Результатом таких дій стало притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Слід також зазначити, що допит підозрюваного під час розгляду клопотання показує його вольові якості (точніше їх відсутність) та характерні риси як людини. Емоції ОСОБА_3 , його переляк та тремтіння голосу, загальмований пошук слів, переляк від подій, що вже сталися з ним (затримання, тимчасове тримання в умовах ізоляції) дуже сильно вплинули на останнього, з точки зору профілактики можливого вчинення в майбутньому ітераційних дій. Прояв остраху можливо було побачити не тільки за допомогою вербальної комунікації, але й невербальних ознак, таких як погляд та рухи руками, тремтіння тіла.

Тобто, стверджувати, що ОСОБА_3 після превентивних заходів забезпечення кримінального провадження може вдатись до нових спроб порушити закон не можливо. Самі властивості його як слабовольної і боягузливої людини, не дають підстав для такого висновку. Такі ж самі думки виникають і щодо можливості впливу підозрюваного на свідків. За характеристикою особистості не можливо припустити, що ОСОБА_3 здатний в силу своєї природи вчиняти будь-який тиск на іншу людину.

На фоні обмеженого розвитку та обмежених фінансових можливостей, стверджувати про переховування останнього також не можливо. Відсутність стійких соціальних зв?язків у даному випадку не призводить до думки про можливість переховування, а є лише наслідком складного життя останнього. Окрім того, ОСОБА_3 намагається в силу своїх можливостей працювати та знайшов житло в м. Одесі, де проживає в одній кімнаті з особою, яка хворіє на тяжкі захворювання, в силу яких обмежена у рухах і якій він допомагає по господарству.

Таким чином, ризики, заявлені прокурором занадто формальні та не узгоджуються з обставинами, які встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання. Розумних доказів наприклад переховування або вчинення нових кримінальних правопорушень чи стійкої участі у злочинному угрупуванні прокурором не надано. Все обмежується припущеннями на фоні вчиненого кримінального правопорушення. У даному випадку, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може більше зашкодити ОСОБА_3 як звичайній людині (моральні травми в умовах ізоляції та навіть можливість фізичних знущань, оскільки останній є занадто малодушним), і навпаки, помірний запобіжний захід у вигляді наприклад домашнього арешту жодним чином не здатний зашкодити правосуддю.

Слідчий суддя вважає, що достатнім контролем з боку держави у даному випадку буде домашній арешт із забороною залишати житло підозрюваному у певний період доби. Вказаний запобіжний захід, зможе забезпечити як поведінку підозрюваного, задля запобіганню ризиків передбачених в ст. 177 КПК під час досудового розслідування, так і буде стримуючим і профілактичним заходом для свідомості підозрюваного, задля створення в нього переконання про суспільно небезпечні наслідки своїх дій.

Таким чином, метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, а також наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом зміни місця проживання без контролю держави.

Відповідаючи на поставлені питання, слідчий суддя зазначає, що розумних підстав для тримання під вартою ОСОБА_3 не має. Потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про які йдеться у клопотанні. Саме клопотання і позиція прокурора більше нагадають намагання застосувати такий суворий запобіжний захід виключно у зв`язку із тяжкістю кримінального правопорушення, за принципом молота Маслоу. Завдання кримінального провадження аж ніяк не зможуть бути виконанні завдяки яким слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням. Очевидно, що тримання під вартою не сприяє збиранню та оцінці доказів, не надає переваги в розслідування правопорушення. Це більше засіб впливу та бажання прояву влади під час досудового розслідування. Натомість, завдання кримінального провадження та обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК досягнуті і виконані не будуть, оскільки будь-який запобіжний захід, при даних умовах, не впливає на досягнення цілей правосуддя.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 132, 178, 183, 194, 196 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки слідчого судді.

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у певний період доби, а саме з 00 (24) години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 00 (24) години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 обов`язки строком на 58 (п`ятдесят вісім) днів, в межах строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за викликом.

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

4)утримуватись від спілкування з свідками у даному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 58 (п`ятдесят вісім) днів, в межах строку досудового розслідування і обчислюється з моменту затримання, тобто з 05.03.2025 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 04.05.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

[1]Справа № 521/26215/23, Провадження № 1-кс/521/4109/23; Справа № 521/3304/21, Провадження 1-кс/521/2678/21.

[2]Dig. L.L, Tit. XVII, 1.56.

[3]Dig. L.L., Tit. XVII, 192, s. 1.

1 Наприклад: Справа № 521/26215/23, Провадження № 1-кс/521/4109/23; Справа № 521/3304/21, Провадження 1-кс/521/2678/21.

2 Dig. L.L, Tit. XVII, 1.56.

3 Dig. L.L., Tit. XVII, 192, s. 1.