Справа № 545/111/25
Провадження № 1-кп/545/337/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 рокум. Полтава

Колегія суддів Полтавського районного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Полтава клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю с. Дубові Гряди, Сахновщинськоо району, Харківської області, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні осіб не маючого, без місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

07.04.2009 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до семи років позбавлення волі;

04.04.2018 року Лубенським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 121, ч. 5 ст. 72 КК України до восьми років шести місяців позбавлення волі;

обвинуваченому за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 153 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

На розгляд Полтавського районного суду Полтавської області надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 01.11.2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 153 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 12.01.2025 року. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області строк дії запобіжного заходу продовжений до 08.03.2025року.

Прокурором надано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначив, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 153 КК України. На теперішній час не зменшилися ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачується у скоєнні умисного нетяжкого та умисного особливо тяжкого злочину проти власності особи, може безперешкодно покинути територію Полтавського району, переїхавши на територію, або в іншому напрямку, з метою переховування від органів досудового розслідування. ОСОБА_6 ніде не працює, походження його доходів невідоме, зловживає спиртним, будь-яким майном у значних розмірах на території Полтавського району не володіє, а отже, таким чином, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти власності особи, за який передбачене призначення покарання до 15 років позбавлення волі.

Таким чином, ОСОБА_6 , знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від слідства та суду, змінювати місця проживання, залишити територію області без будь-яких негативних наслідків для себе, не повідомивши про це слідчого, прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Зазначене цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а саме, відповідно до п. 133 рішення у справі Бєлозоров проти Росії та України від 15.01.2016, що стосується ризику переховування від слідства і суду, його слід оцінювати із врахуванням різних чинників, особливо таких, що стосуються характеру зазначеної особи, його моральності, його житла, роду його занять, його засобів, родинних зв`язків та усіх видів зв`язків з країною, в якій здійснюється його кримінальне переслідування. Тому це може виправдати можливе переховування ОСОБА_6 від слідства і суду, як було вказано.

Зазначений ризик є цілком обґрунтованим оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_6 було належним чином повідомлено про виклик до слідчого Відділу поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області з метою проведення з ним слідчих та процесуальних дій, шляхом відправлення повісток про виклик за вказаними у матеріалах кримінального провадження, підозрюваним, адресами, вручення голові селищної ради, тобто з дотриманням вимог ст. 135 КПК України. У зазначені в повістках час і місце ОСОБА_6 не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Окрім того, встановлення місце знаходження ОСОБА_6 було доручено СКП ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області. Однак, згідно наданих на виконання доручення слідчого рапортів встановлено, що працівниками СКП ВП № 2 Полтавського РУП здійснено неодноразово виїзди за адресою: АДРЕСА_1 , але ОСОБА_6 відсутній за місцем свого проживання.

У зв`язку із тим, що місце знаходження ОСОБА_6 органу досудового розслідування було невідоме, 12.11.2024 року в рамках кримінального провадження № 0001024 від 01.11.2024, останнього було оголошено в розшук;

-незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на волі, ОСОБА_6 матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на потерпілу та свідків, адже вони надали вагомі покази, на яких ґрунтується підозра, а тому обвинувачений може вплинути на них, шляхом погроз, підкупу чи шантажу з метою зміни ними своїх свідчень. ОСОБА_6 відомі місце знаходження та анкетні дані потерпілої і свідків. Зміна показань чи відмова від них потерпілої чи свідків на користь підозрюваного унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. Існування такого ризику підтверджується також тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, пов`язаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що обвинувачений не працює, відповідно не має постійного заробітку чи законних джерел доходів, що свідчить про відсутність у останнього будь-яких засобів для існування та є неспростовним ризиком вчинення кримінальних правопорушень корисливої спрямованості у майбутньому. Окрім цього, місце скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 покинув, змінив місце проживання з метою знаходження поза підозрою та ухилення від кримінальної відповідальності. ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення умисного тяжкого злочину, постійного джерела доходів не має, що в подальшому спонукатиме його до вчинення злочинів корисливої або корисливо-насильницької спрямованості.

Також встановлено, що інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зокрема, не можливо застосувати:

-особисте зобов`язання у зв`язку з тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Останній попередньо притягувався до кримінальної відповідальності та свідомо продовжує вчиняти нові насильницькі та корисливі кримінальні правопорушення;

-особисту поруку, оскільки на адресу правоохоронних органів не надходили письмові звернення осіб, які б висловили бажання поручитися за ОСОБА_6 ;

-заставу, оскільки прокурору не надходили заяви або клопотання від ОСОБА_6 , його захисника, рідних або інших осіб (за відсутністю таких), про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені прокурора судді з клопотанням про продовження застосування до ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу. Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

-домашній арешт, оскільки усвідомлюючи тяжкість інкримінованому йому кримінального правопорушення, обвинувачений на постійній основі може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення відносно власності громадян. ОСОБА_6 веде антисоціальний та маргінальний спосіб життя, у зв`язку з чим це не забезпечить дотримання ним усіх вимог та обов`язків як підозрюваного за відсутності сторонньої особи, що зможе це гарантувати.

Оскільки, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду Полтавської області від 29.11.2024 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був продовжений, виникає обґрунтована необхідність у продовженні останнього з метою запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної поведінки обвинуваченого, зокрема під час судового розгляду.

У разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з клопотанням прокурора, вважає, що відносно нього можливо застосувати домашній арешт. Просив замінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримав думку свого підзахисного та також просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_8 надала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутність.

Заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого, його захисника, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Суд, за нормами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України та умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. При встановленні наявності ризиків, суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачується у скоєнні умисного нетяжкого та умисного особливо тяжкого злочину проти власності особи, може безперешкодно покинути територію Полтавського району, переїхавши на територію, або в іншому напрямку, з метою переховування від органів досудового розслідування. ОСОБА_6 ніде не працює, походження його доходів невідоме, зловживає спиртним, будь-яким майном у значних розмірах на території Полтавського району не володіє, а отже, таким чином, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти власності особи, за який передбачене призначення покарання до 15 років позбавлення волі. Знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від слідства та суду, змінювати місця проживання, залишити територію області без будь-яких негативних наслідків для себе, не повідомивши про це слідчого, прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки перебуваючи на волі, ОСОБА_6 матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на потерпілу та свідків, адже вони надали вагомі покази, на яких ґрунтується підозра, а тому обвинувачений може вплинути на них, шляхом погроз, підкупу чи шантажу з метою зміни ними своїх свідчень. ОСОБА_6 відомі місце знаходження та анкетні дані потерпілої і свідків. Зміна показань чи відмова від них потерпілої чи свідків на користь підозрюваного унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. Існування такого ризику підтверджується також тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, пов`язаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить те, що обвинувачений не працює, відповідно не має постійного заробітку чи законних джерел доходів, що свідчить про відсутність у останнього будь-яких засобів для існування та є неспростовним ризиком вчинення кримінальних правопорушень корисливої спрямованості у майбутньому. Окрім цього, місце скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 покинув, змінив місце проживання з метою знаходження поза підозрою та ухилення від кримінальної відповідальності. ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення умисного тяжкого злочину, постійного джерела доходів не має, що в подальшому спонукатиме його до вчинення злочинів корисливої або корисливо-насильницької спрямованості.

Таким чином, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України. Запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають. Суд вважає, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати ОСОБА_6 належну поведінку.

Згідно з положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки обрання такого запобіжного заходу, може призвести до спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та/або потерпілого у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.05.2025 року без визначення розміру застави, враховуючи п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України та вважаючи жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, таким, що не може запобігти вищевказаним ризикам.

Судом не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк ШІСТДЕСЯТ ДНІВ до 01.05.2025 року.

Відлік строку запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 03.03.2025 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати в ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України розмір застави не визначати.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 за зміну запобіжного заходу на домашній арешт- відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23», де утримується обвинувачений- для виконання.

Ухвала може бути оскаржена, в частині обрання запобіжного заходу, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя:ОСОБА_9

Судді: ОСОБА_10

ОСОБА_11