КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 20 березня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000024 від 30.01.2024, яке належить ОСОБА_5 та вилучено за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон iPhone 8, s/n: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , сім-карта: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон iPhone 11, s/n: НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_5 , IMEI-2: НОМЕР_6 , сім-карта: НОМЕР_7 ;

- грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 100 (сто) штук на загальну суму 10 000 (десять тисяч) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 47 (сорок сім) штук на загальну суму 4700 (чотири тисячі сімсот) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 50 (п`ятдесят) Євро у кількості - 18 (вісімнадцять) штук на загальну суму - 900 (дев`ятсот) Євро - загальна сума грошових коштів складає 15 600 (п`ятнадцять тисяч шітсот) Євро;

- грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) дол. США у кількості - 200 (двісті) штук на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) дол. США.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що повний текст оскаржуваного рішення стороною захисту отримано 24 лютого 2025 року, апеляційну скаргу подано 28 лютого 2025 року. З цих підстав, апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Апелянт зазначає, що мобільні телефони належать ОСОБА_5 , а грошові кошти передано ОСОБА_6 від її знайомих та вона є уповноваженою особою на розпорядження вказаними грошовими коштами.

Зауважує, що прокурором не обґрунтовано правову підставу накладення арешту, та під час обшуку надано доступ до інформації, що міститься на телефонах, а в протоколі обшуку зафіксовано код доступу до них.

Щодо арештованих грошових коштів зазначає, що вилучені грошові кошти знаходились на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 .

Так, сума 15600 (п`ятнадцять тисяч шістсот) Євро - це кошти подруги сина, які проживають в Іспанії. ОСОБА_6 вступила у спадщину, а потім за дорученням продала частину квартири. З продажу квартири залишились вказані кошти. Підтверджуючі документи були надані при обшуку, однак не взяті до уваги слідчими (копія, дод. 7).

Сума 20000 (двадцять тисяч) доларів СПІА є грошовими коштами, які передано ОСОБА_6 від подруги ОСОБА_9 , яка в свою чергу залишила вказану суму і поїхала до доньки в Англію. При цьому, слідчі телефонували вказаній особі, котра повністю підтвердила вказану інформацію і надала відповідні документи щодо підтвердження походження коштів (копія, дод. 8).

Крім того, всі копії вказаних документів долучено до протоколу обшуку, однак, про них не вказано ні в клопотанні прокурора, ні в оскаржуваному рішенні.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апелянт зазначив, повний текст оскаржуваного рішення стороною захисту отримано 24 лютого 2025 року (а.с.138), апеляційну скаргу подано 28 лютого 2025 року. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 30 січня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364, ч.ч. 1, 3 ст. 255 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2024 року голова Первинної профспілкової організації Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця (ПКВЧ-1) ОСОБА_10 , як голова профспілки та член комісії з пролонгування та укладання трудових контрактів, спільно із заступником начальника ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_11 , який має безпосередній вплив як особа керівного складу та безпосередній вплив серед службових осіб ВП Вагонної дільниці ст. Київ- Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця (ПКВЧ-1) різного рівня, діючи з метою особистого збагачення, володіючи якостями лідерів та організаторськими здібностями, маючи досвід роботи, керуючись корисливими мотивами і прагненням до наживи, маючи на меті незаконне отримання доходів на постійній основі від вчинення тяжких злочинів, розробили план вчинення кримінальних правопорушень, всупереч інтересам служби та суспільства, використовуючи надані повноваження за розподілом адміністративно-розпорядчих функцій, з метою систематичного отримання неправомірної вигоди у сфері надання AT «Укрзалізниця» послуг з обслуговування та перевезення пасажирів залізничним транспортом, який передбачав залучення як членів низки осіб, а саме інструкторів поїзних бригад, начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень та інших працівників, які між собою будуть взаємодіяти при вчиненні тяжких злочинів відповідно до їх рівня в обумовленій ієрархічній структурі.

Розуміючи, що розроблений ними план вони реалізувати самостійно не зможуть, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішили створити стійке ієрархічне об`єднання декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізуються для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких злочинів учасниками цієї організації - злочинну організацію.

Згідно попередньо розробленого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 плану вчинення кримінальних правопорушень, члени злочинної організації, залучені ними як виконавці, а саме інструктора поїзних бригад резерву провідників ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії (Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця», в умовах діючого воєнного стану та збільшенням попиту на популярні міжнародні напрямки, діючи за їх вказівками як організаторів злочинної організації, мали забезпечити умови та запровадити протиправну схему необлікованого продажу вільних або умовно- вільних пасажиромісць у вагонах поїздів з метою отримання неправомірної вигоди для себе, інших фізичних осіб, від послуг пасажирських перевезень, та запровадити механізм штучного створення дефіциту (нестачі) у системі продажу залізничних квитків на поїзди міжнародного сполучення №67/68 Київ-Варшава», №19/20 «Київ-Хелм», №119/120 «Дніпро-Київ-Хелм-Київ- Дніпро», №23/24 «Київ-Хелм», №89/90 «Київ-Перемишль», №351/352 «Київ- Кишинів», залучивши для цього підлеглих начальників пасажирських поїздів та інших осіб, які здійснюють на них рейси.

За версією органу досудового розслідування до вчинення вказаного кримінального правопорушення, серед інших, причетний начальник пасажирського потягу ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський ОСОБА_5 .

11 грудня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 К України.

11 грудня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час якого виявлено та вилучено мобільні телефони та грошові кошти.

11 грудня 2024 року постановою старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 вилучене за результатами проведення обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженню.

12 грудня 2024 року прокурор Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 направив поштовим зв`язком до Солом`янського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна вилученого за результатами проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Солом`янської районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000024 про накладення арешту на вказані грошові кошти та мобільні телефони, які вилучено під час проведення обшуку, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів частково погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При вирішенні даної апеляційної скарги, колегія суддів також враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Перевіркою матеріалів справи, в тому числі долучених прокурором до клопотання та документів, наданих захисником, колегія суддів встановила, що зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів, звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вказані грошові кошти не можуть бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364, ч.ч. 1, 3 ст. 255 КК України.

В розумінні вимог ст. 98 КПК України вилучені грошові кошти не набуто кримінально протиправним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З доводів зазначених в апеляційній скарзі убачається, що вилучені грошові кошти знаходились на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 , на підтвердження яких надано відповідні докази джерел їх походження.

Грошові кошти в розмірі 15 000 Євро залишено ОСОБА_6 на відповідальне зберігання подругою сина.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 30 листопада 2024 року ОСОБА_6 , яка діяла інтересах ОСОБА_13 (продавці), - з однієї сторони та ОСОБА_14 (покупець) уклали цей договір про те, що продавці передають, а покупець приймає у власність належну продавцям на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 . Вартість квартири, згідно звіту про оцінку майна становить 1 039 890, 00 гривень (а.с. 163-164).

Кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, передано ОСОБА_6 від подруги ОСОБА_9 , яка в свою чергу залишила вказану суму і поїхала до доньки в Англію. Вказані грошові кошти набуто чоловіком - ОСОБА_15 внаслідок купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до вказаного договору від 18 серпня 2015 року, ОСОБА_15 , - продавець 1 та ОСОБА_16 - продавець 2 продали ОСОБА_17 земельну ділянку за 497 996 гривень. В тому числі, на поточний рахунок ОСОБА_15 (продавець 1) перераховано кошти в сумі 248 998, 00 гривень (а.с.165-169).

Про джерела походження зазначених коштів, ОСОБА_6 повідомила під час проведення обшуку та надала відповідні підтвердження (а.с. 98-106).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2024 року не надано дозволу на вилучення грошових коштів.

Колегія суддів вважає, щов силу положень ч.7 ст. 236 КПК України, вказані арештовані грошові кошти є тимчасово вилученим майном, які не відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та не є безпосередньо предметом кримінальних правопорушень, що розслідуються, а органом досудового розслідування зворотнього не доведено. Хоча в матеріалах і міститься постанова старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 11 грудня 2024 року про визнання зазначених грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на вказану постанову органу досудового розслідування таке визнання цього майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в ній як і в самому клопотанні прокурора про арешт грошових коштів, не приведено жодного обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає це майно.

Окрім того, вказана постанова старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 11 грудня 2024 року не підписано слідчим.

Ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна грошових коштів для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вилучені кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині накладення арешту на грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 100 (сто) штук на загальну суму 10 000 (десять тисяч) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 47 (сорок сім) штук на загальну суму 4700 (чотири тисячі сімсот) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 50 (п`ятдесят) Євро у кількості - 18 (вісімнадцять) штук на загальну суму - 900 (дев`ятсот) Євро - загальна сума грошових коштів складає 15 600 (п`ятнадцять тисяч шітсот) Євро;грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) дол. США у кількості - 200 (двісті) штук на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) дол. США., а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року, - скасувати в частині накладення арешту на:

- грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 100 (сто) штук на загальну суму 10 000 (десять тисяч) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 47 (сорок сім) штук на загальну суму 4700 (чотири тисячі сімсот) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 50 (п`ятдесят) Євро у кількості - 18 (вісімнадцять) штук на загальну суму - 900 (дев`ятсот) Євро - загальна сума грошових коштів складає 15 600 (п`ятнадцять тисяч шітсот) Євро;

- грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) дол. США у кількості - 200 (двісті) штук на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) дол. США.

В цій частині постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000024 від 30.01.2024, яке належить ОСОБА_5 та вилучено за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 100 (сто) штук на загальну суму 10 000 (десять тисяч) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) Євро у кількості - 47 (сорок сім) штук на загальну суму 4700 (чотири тисячі сімсот) Євро; Грошові кошти купюрами номіналом - 50 (п`ятдесят) Євро у кількості - 18 (вісімнадцять) штук на загальну суму - 900 (дев`ятсот) Євро - загальна сума грошових коштів складає 15 600 (п`ятнадцять тисяч шітсот) Євро;

- грошові кошти купюрами номіналом - 100 (сто) дол. США у кількості - 200 (двісті) штук на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) дол. США, - відмовити.

У решті ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 760/32476/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_21

Справа № 11сс/824/2461/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК