Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/679/25
Провадження № 1-в/553/73/2025
У Х В А Л А

Іменем України

04.03.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропілля Лозівського району Харківської області, громадянина України, із середньою базовою освітою, не одруженого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 28.04.2021 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за п.п.6,12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.11.2022 року вирок залишено без змін, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 31.10.2016 року до 02.11.2022 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В:

20.02.2025 року ДУ «Порлтавська виправна колонія (№64)» повторно звернулася із поданням про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_5 , яке обгрунтовує тим, що засуджений ОСОБА_5 відбув частини строку покарання, та починаючи з 29.01.2022 року до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення згідно ст.81 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 ща час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до дисциплінарної відповідальності притягувався 7 разів, стягнення погашені. Заохочень не мав.

До державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» прибув 30.11.2022 року. За час відбування покарання в Полтавській виправній колонії (№64) характеризується позитивно. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи заохочувався 8 разів.

За пероід відбування покарання закінчив Полтавський навчальний центр №64 при установі, збовув професію «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування».

Працевлаштований на виробничій дільниці установи №4 в бригаді пошиттю одягу, до праці та до виконання покладених обовязків ставиться сумлінно, з поставленими завданнями справляється. До виконання робіт по благоустрію території і приміщень установи відноситься з розумною ініціативою, приймає безпосередню участь у їх виконанні.

Виконавчі листи до установи не надходили. Стягнення та судові витрати не проводились.

Згідно до оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Начальником відділення СВПР та психологом установи характеризується з позитивної сторони, як особа, яка довела своє виправлення, та 17.02.2025 року на засіданні комісії Полтавської виправної колонії (№64) прийнято рішення про направлення матеріалів до Ленінського районного суду м. Полтави щодо вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Представник ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» в судовому засіданні подання про умовно-дострокове звільнення підтримав.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні подання про умовно-дострокове звільнення підтримав та пояснив, що у скоєному розкаюється, зробив для себе належні висновки, бажає в подальшому заробяти на життя чесною працею, переїхати в іншу місцевість та влаштуватися на роботу.

Захисник в судовому засіданні подання установи виконання покарання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 підтримала та пояснила, що колонія вже вдруге звертається до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.02.2024 року було відмовлено в задоволенні подання колонії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , оскільки на той час засуджений недостатньо працював, але за цей рік засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, продовжував офіційно працювати, приймати участь у додаткових безоплатних роботах, отримав ще заохочення, стягнень не має, збобув професію, виконав програму ресоціалізації.

Прокурор в судовому заперечував проти задоволення подання, оскільки ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, які мають вийняткову тяжкість та суспільну небезпеку, обставини злочинів свідчать про їх зухвалість, жорстокість та цинічність. Стаття 81 КК України вимагає, щоб засуджений довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Поведінка ОСОБА_5 за період відбування покарання не відповідає цим критеріям, оскільки окрум 8 заохочень засуджений мав 7 стягнень. Навіть із нинішніми 8 заохоченнями поведінка засудженого залишається неоднозначною, а тривалий період порушень не дозволяє стверджувати про тверде виправлення. Лише два роки праці з перервами та низькими показниками в окремі місяці не свідчать про сумлінне ставлення, необхідне для УДЗ за статтею 81 КК. Здобуття професії «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» є позитивним фактором, але без її практичного застосування в трудовій діяльності це не має вирішального значення. ставлення засудженого до скоєного злочину викликає сумніви у щирості його виправлення. У вироку від 28 квітня 2021 року зазначено, що ОСОБА_5 не визнав своєї вини під час судового розгляду. Подання від 20 лютого 2025 року не уточнює цього аспекту, що може свідчити про формальність такого визнання, спрямованого на отримання УДЗ, а не на справжнє каяття. Відсутність щирого розкаяння є важливим показником, який не підтверджує виправлення засудженого.

Суд, дослідивши матеріали подання, матеріали особової справи засудженого, приходить до висновку, що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, а саме місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Частинами 1, 2 статті 81 КК України, передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом положень п.3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому, вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань і в усіх установах, де він перебував, а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Отже, застосування до засудженої до позбавлення волі особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду і має застосовуватись після ретельного дослідження усіх даних, які дозволять зробити всебічний і об`єктивний висновок про виправлення засудженого, виключить можливість помилки в застосуванні умовно-дострокового звільнення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 засуджений 28.04.2021 вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, із застосуванням ст. 70 КК України, на 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.11.2022 зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 31.10.2016 по 02.11.2022, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку 31.10.2016 року, кінець строку 29.10.2025 року.

При цьому, засуджений ОСОБА_5 працює та отримує заробітну плату лише з січня 2023 року і заробив 10795,65 грн. до січня 2025 року. Лише два роки праці із призначеного строку покарання у виді 15 років позбавлення волі не є достатнім для висновку про сумлінне ставлення засудлженого до праці та його виправлення.

Також, судом враховано, що засуджений ОСОБА_5 мав 7 стягнень, включаючи три випадки ізоляції в карцері за тяжкі проступки. Стягнення погашені, але їхня кількість і характер свідчать про систематичну непокору та невідповідність поведінки засудженого вимогам КВК протягом перших шести років ув`язнення. Навіть отримані протягом 2023-2024 років 8 заохочень, з врахуванням тривалого періоду порушень, не дозволяє стверджувати про тверде виправлення засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду вину не визнавав, проте відповідно до поданої заяви вину визнав у повному обсязі. Разом з цим, заявлена потерпілим моральна шкода в розмірі 300000,00 грн. засудженим ОСОБА_5 не відшкодована. Подання засудженим ОСОБА_5 лише самої заяви про визнання вини, не свідчить про те, що зі сторони засудженого відбулися зміни та він щиро кається у вчиненому.

Таким чином, з врахуванням ступеня тяжкості вчинених засудженим ОСОБА_5 злочинів, які відповідно до ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, їх сувспільно-небезпечний характер, конкретних обставин вчинених злочинів, особи засудженого ОСОБА_5 , його поведінку за весь час відбування покарання, яка не завжди відповідала правилам відбуття покарання, невеликий період, коли засуджений працював та відсутність щирого каяття, приводять суд до висновку про недоведеність виправлення засудженого та відсутності підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. ч. 2 ст. 376, 537,539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 07.03.2025 року о 9.30 годині.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1