Дата документу 20.11.2024 Справа № 334/5186/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5186/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1092/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 20 листопада 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, який не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.114-2 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 ( в залі суду).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 вересня 2024 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 листопада 2024 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 242 240 гривень, та у разі її внесення з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави у мінімальному розмірі, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зауважує на тому, що обставини, викладені в клопотанні прокурора є викривленими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Сторона захисту наголошує на тому, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 під час перебування в слідчому ізоляторі суттєво погіршився та належного лікування в умовах слідчого ізолятору останній не отримує, оскільки ОСОБА_6 для здійснення лікування необхідне оперативне втручання.

На думку захисника, подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає цілям і задачам правосуддя, враховуючи погіршення стану його здоров`я.

Також, сторона захисту вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 за доцільне буде застосувати запобіжний захід у виді застави у мінімальному розмірі, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ухвалою суду, 25 червня 2024 року до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000089 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ч.2 ст.114-2 КК України.

Прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Запорізької обласної прокуратури було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з визначенням розміру застави.

Обґрунтовуючи своє клопотання, прокурор доводив суду, що наразі підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою без визначення застави продовжують існувати, а саме, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки будучи адміністратором телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з великою аудиторію підписників, завдяки яким останній має стабільний прибуток, дозволить останньому, перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, переховуватися від суду шляхом виїзду в інші міста на території України. Його діяльність дозволяє здійснювати адміністрування будь-де на території Україна та за її межами, маючи доступ до всесвітньої межері Інтернет.

Крім того, обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що також є ризиком, встановленим п.2 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки за допомогою інших електронних пристроїв ОСОБА_6 буде мати можливість знищіти листування та видалити особистий телеграм-канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з мобільного додатку системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» шляхом вводу паролів доступу.

Також, прокурор доводив, той факт, що оскільки ОСОБА_6 є одним з адміністраторів телеграм-канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 », може вчиняти аналогічні або інші кримінальні правопорушення, що є ризиком, встановленим п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, на думку прокурора, існує ризик того, що підозрюваний зможе залучити підписників свого телеграм- каналу та інших сторонніх осіб для розголосу та повідомлення усіх обставин кримінального провадження, що як наслідок, може призвести до перешкоджанню проведення всебічного, повного і неупередженого судового розгляду.

Прокурор вважає, що суспільно-політична обстановка, а також той факт, що м. Запоріжжя на теперішній час знаходиться в безпосередній близькості до території ведення активних бойових дій та тимчасово окупованих територій російською федерацією Запорізької області, де органи Національної поліції в Запорізької області не здатні на даний час забезпечити заходи кримінальних правопорушень та запобігти скоєнню інших злочинів, запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 на досудовому слідстві має бути продовжений, але з визначенням розміру застави, як вказано в постанові Запорізького апеляційного суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 категорично заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши, зокрема, що вказані в клопотанні прокурора ризики та твердження недоведені та необґрунтовані матеріалами клопотання, фактичними обставинами, у т.ч. щодо можливості виїзду ОСОБА_6 за межі м.Запоріжжя або кордони України в умовах воєнного стану.

Крім того, захисник вказував, що телеграм-канал «Supernova+» мав декілька адміністраторів, а ОСОБА_6 всіляким чином сприяв слідству, а саме - повідомив про паролі доступу до телефону та аккаунту, повідомив про наявність декількох адміністраторів каналу, що свідчить про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в контексті обставин цієї справи. Наведене спростовує наявність будь-яких ризиків щодо приховання чи спотворення будь-яких відомостей, оскільки ОСОБА_6 сприяв органу досудового розслідування в отриманні всіх необхідних відомостей, і будь-яких тверджень про протилежне ніде не міститься.

Також, захисник вказує, що на цей час завершене досудове розслідування, прокурором та слідчим зібрані усі докази, які на їх думку доводять будь-які порушення у діях ОСОБА_6 , що також спростовує ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, захисник зазначив, що в умовах слідчого ізолятора значно погіршився стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , якому необхідний огляд лікаря, призначення відповідних аналізів та лікування. На цей час у ОСОБА_6 почався некроз (відмирання) тканин лівої ноги. На неодноразові звернення про отримання медичної допомоги, ОСОБА_6 в усній формі лікарем повідомлено, що для здійснення лікування йому потрібне оперативне втручання, що неможливо здійснити в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Через погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 , утримання його надалі під вартою є проявом катування та тортур, нелюдського та принижуючого гідність поводження із ОСОБА_6 , з огляду на що подальше тримання під вартою ОСОБА_6 очевидно не відповідає цілям і задачам правосуддя, враховуючи погіршення стану його здоров`я.

Додатково захисник доводив суду, що ОСОБА_6 , як один із адміністраторів телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на систематичній та послідовній основі неодноразово здійснював заходи щодо фінансової підтримки Збройних Сил України та постійно висловлював проукраїнську, патріотичну позицію щодо відбиття військової агресії російської федерації, що очевидно свідчить про позитивну та проактивну роль ОСОБА_6 у спростуванні російських фейків про причини чи підстави нападу на Україну.

Отже, на переконання захисника, на час проведення судового засідання по справі, фактично відсутні ризики, які передбачені ст.177 КПК України у тому числі ті, які на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховувалися слідчим суддею, що є достатньою та вагомою підставою для пом`якшення запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Захисник наголошував на тому, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції має взяти до уваги рішення Конституційного Суд України, яким зазначено, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

З урахуванням викладених вище доводів, сторона захисту вважає достатнім та правильним на цей час обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений повністю погодився з позицією свого захисника.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.114-2 КК України, які є не тяжким та тяжким злочинами.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик продовження кримінального правопорушення, у якому особа обвинувачується - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, який хоч і є раніше не судимою особою, проте наразі обвинувачується у вчиненні в т.ч. тяжкого злочину в умовах воєнного стану, за який, передбачено суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк, обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, на яку послався суд, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту в т.ч. обвинуваченим ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи захисника про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі одночасно з продовженням строку тримання під вартою визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 242 240 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Розмір застави визначений з урахуванням всіх обставин і підстав, передбачених статтями 177 та 178 КПК України.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що до обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у виді застави у мінімальному розмірі, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК України обов`язків у разі її внесення, та визначений відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального провадження, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених ризиків.

При апеляційному розгляді провадження було встановлено, що заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження застосування запобіжного заходу у виді під вартою щодо ОСОБА_6 та останнього звільнено з-під варти. Відповідно, з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти, у зв`язку з внесенням застави останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не убачає підстав для зміни визначеного розміру застави.

З приводу доводів сторони захисту про те, що обставини, викладені в клопотанні прокурора, є викривленими та не відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів звертає увагу на таке.

Вимоги до клопотання про продовження строку тримання особи під вартою визначені у ст.184 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що клопотання прокурора вищевказаним вимогам в цілому відповідає, має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством та є належним чином вмотивованим.

В клопотанні прокурор послався на обставини, які на його думку, доводять існування вищевказаних ризиків та вказують на неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до обвинуваченого іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

За змістом клопотання, прокурор обґрунтовував наявність ризиків характером та фактичними обставинами інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, ступенем їх тяжкості та суворістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вищевказаних правопорушеннях, відомостями про особу обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що клопотання прокурором подано (відповідно і розглядалось) на стадії судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що вищенаведені ризики існують, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

На думку колегії суддів, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються.

Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не міг утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Разом з тим, щодо визначеного судом першої інстанції строку дії оскаржуваної ухвали, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково продовжив строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого до 26 листопада 2024 року включно, що перевищує шістдесят днів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вказану ухвалу на підставі ст.ст.407-408 КПК України, встановивши і визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , продовжений до 24 листопада 2024 року включно.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 вересня 2024 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 листопада 2024 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 242 240 гривень, та у разі її внесення з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 24 листопада 2024 року включно.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4