Справа № 755/7446/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 16.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

у с т а н о в и в:

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на території Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на території Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Так, 15 березня 2024 року, у період часу з 04 години 25 хвилин по 05 годину 25 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , біля житлового будинку, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, вчинене в умовах воєнного стану, а саме до автомобіля марки «FIAT Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору. Салон, багажне відділення, відповідно двері та вікна вказаного автомобіля були зачинені автомобільним ключем на замок, що об`єктивно технічно обмежувало та перешкоджало вільному доступу та незаконному потраплянню сторонніх осіб до майна, що знаходилось в салоні автомобіля, а отже, доступу до сховища, яке є володінням особи, яка користується даним автомобілем - ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з проникненням до сховища, вчинене в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 підійшов до автомобіля марки «FIAT Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, та з використанням невстановленого досудовим розслідуванням предмета розбив скло задніх пасажирських дверей, розміщених по ліву сторону та проник до салону автомобіля, що є сховищем майна потерпілого. Після цього, ОСОБА_4 проникнув до салону вищевказаного автомобілю, де перебував невстановлений період часу та звідки таємно викрав бензопилу ТМ «BauMaster» GC-9952BE, вартістю 2 671 гривень 20 копійок, пластиковий кейс зеленого кольору із набором інструментів TM Intertool, 3/8, Cr-V, (ЕT-6039SP), вартістю 629 гривень 30 копійок, зарядний пристрій для автомобільного акумулятора ТМ «Foxsur» FBC1205D вартістю 1118 гривень 60 копійок, які належать ОСОБА_5 , після чого салон автомобіля покинув, направився у невідомому напрямку та з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_5 на загальну суму 4 509 гривень 10 копійок.

Крім цього, 16 березня 2024 року, приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебував за адресою: м. Київ, пр.-т. Леоніда Каденюка, 18, біля житлового будинку, де у нього виник умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, вчинене в умовах воєнного стану, а саме до автомобіля марки «PEUGEOT», д.н.з. НОМЕР_2 , червоного кольору. Салон, багажне відділення, відповідно двері та вікна вказаного автомобіля були зачинені автомобільним ключем на замок, що об`єктивно технічно обмежувало та перешкоджало вільному доступу та незаконному потраплянню сторонніх осіб до майна, що знаходилось в салоні автомобіля, а отже, доступу до сховища, яке є володінням особи, яка користується даним автомобілем - ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, з проникненням до сховища, вчинене в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 підійшов до автомобіля марки «PEUGEOT», д.н.з. НОМЕР_2 , червоного кольору, та з використанням невстановленого досудовим розслідуванням предмета розбив скло передніх пасажирських дверей та проник до салону автомобіля, що є сховищем майна потерпілого. Після цього, ОСОБА_4 проникнувши до салону вищевказаного автомобілю, де перебував невстановлений період часу та звідки таємно викрав автомагнітолу ТМ «PIONEER» DEH-1500UBG, вартістю 790 гривень 00 копійок, набір Г-подібних шестигранних ключів з кулястим наконечником TM Intertool, 9 предметів 1.5-10 мм, Cr-V, 55HRC Big (HT-0603), вартістю 83 гривні 30 копійок, FM-трансміттер Baseus BSBA-02 AUX Wireless Audio Receiver Black (WXQY010001), вартістю 419 гривень 30 копійок, які належать ОСОБА_6 , після чого салон автомобіля покинув, направився у невідомому напрямку та з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди громадянину ОСОБА_6 на загальну суму 1 292 гривні 60 копійок.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна 16.03.2024 на суму 1 292,60 грн. у зв`язку з прийняттям закону про декриміналізацію.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора, просив його задоволити, при цьому пояснив, що йому зрозуміла суть закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та визнає себе винний у даній крадіжці.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ч. 1 ст. 5 КК України, згідно якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ХІ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до КУпАП, а саме ст. 51 КУпАП викладено в редакції, яка визначає, що дрібною крадіжкою є викрадення майна вартістю від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Тобто, з 09.08.2024 змінився «розмір крадіжки», який визначає кримінальну відповідальність за такі дії (станом на день вчинення кримінального правопорушення 16.03.2024 для кримінальної відповідальності вартість викраденого майна мала перевищувати 3 028 грн. 00 коп.).

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з обвинувальним актом за названим епізодом від 16.03.2024 ОСОБА_4 інкримінується вчинення крадіжки майна на суму 1 292 грн. 60 коп., поєднаному з проникненням в сховище, вчиненої в умовах воєнного стану, і його дії кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто встановлена досудовим розслідуванням заподіяна шкода обвинуваченим не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Положення п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

У судовому засіданні обвинувачений не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тим самим надав згоду на його закриття.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна на суму 1 292 грн. 60 коп. підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За епізодом крадіжки майна на суму 4 509 грн. 10 коп. в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював, а також підтвердив встановлені судом обставини справи.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Приймаючи до уваги, що діяння обвинуваченого ОСОБА_4 за епізодом викрадення майна від 16.03.2024 декриміналізовано, суд вважає за необхідне виключити, як кваліфікуючу обставину - повторність.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому в умовах воєнного стану доведена повністю.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Також суд приймає до уваги посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, клопотання останнього про дослідження доказів у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, що демонструє визнання фактичних обставин справи та готовність нести покарання за вчинене.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 по справі № 944/5954/22 наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого.

Так, у вищевказаній постанові витлумачено, що при встановленні обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, необхідно враховувати, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також суд вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства, а тому приходить до висновку про застосування відносно обвинуваченого положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

В частині цивільного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 129 КПК України, у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.

Як зазначалося вище, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна на суму 1 292 грн. 60 коп. підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2024 у справі № 755/5150/24 (провадження № 1-кс/755/1166/24) накладено арешт на зелений портфель з надписом «Everest», сонцезахисні окуляри чорного кольору, кусачки, пляшечку очисника скла «CarLife Glass Cleaner», пляшечку освіжувача повітря «Helpix», набір ключів шестигранників в корпусі червоного кольору «Intertool», шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судовий розгляд справи по суті завершено, суд вбачає за необхідне скасувати арешт накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2024 у справі № 755/5150/24 (провадження № 1-кс/755/1166/24).

В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 75, 76, ч. 4 ст. 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 129, 174, 284, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки майна 16 березня 2024 року на суму 1 292 (одна тисяча двісті дев`яносто дві) грн. 60 коп., закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення - відмовити.

Арешт накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2024 у справі № 755/5150/24 (провадження № 1-кс/755/1166/24) - скасувати.

Речові докази у справі, які містяться у матеріалах кримінального провадження, - зберігати в матеріалах справи.

Після набрання вироком законної сили, речові докази у кримінальному провадженні, а саме: зарядний пристрій ТМ «Foxsur», який передано на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 021860 від 16.04.2024) - повернути власнику.

Після набрання вироком законної сили, речові докази у кримінальному провадженні, а саме: зелений портфель з надписом «Everest», сонцезахисні окуляри чорного кольору, кусачки, пляшечку очисника скла «CarLife Glass Cleaner», пляшечку освіжувача повітря «Helpix», набір ключів шестигранників в корпусі червоного кольору «Intertool», що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 021861 від 16.04.2024) - повернути власнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 КПК України, роз`яснити ОСОБА_4 право на звернення з клопотанням про помилування та право на ознайомлення з журналом судового засідання, а також подачу на нього своїх зауважень.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя