ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3093/24 Справа № 190/1664/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки хоча за весь період відбування покарання і має три заохочення, втім до нього було застосовано дванадцять стягнень, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, але характеризують особу засудженого в цілому та свідчать про те, що його поведінка протягом строку відбуття покарання не була сумлінною.

Також судом було враховано, що сам по собі факт дотримання порядку і режиму утримання під час перебування в колонії є обов`язком засудженого і не слугує підставою для звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити та звільнити його умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання довів своє виправлення. Зазначає, що судом не враховано, що він має заохочення, приймає участь у виховних заходах та сумлінно ставиться до праці.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді подання дотримано.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_7 з 25.03.2021 року знаходиться в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 25.05.2025 року.

Засуджений ОСОБА_7 з 29.03.2021 року по 19.04.2022 року перебував ДУ Криворізька установа виконання покарань (№3), з 19.04.2022 року по 04.05.2022 року відбував покарання на дільниці карантину діагностики та розподілу ДУ П`ятихатська ВК (№122). з 04.05.2022 року і по теперішній час засуджений ОСОБА_7 перебуває на дільниці ресоціалізації ДУ П`ятихатська виправна колонія (№122). В установі працевлаштований старшим днювальним до дільниці карантину, діагностики та розподілу. Роботу виконує вчасно, якісно та сумлінно, проявляє розумну ініціативу. Має достатньо навичок для отримання роботи після звільнення. За час відбуття покарання має 3 (три) заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, втім отримав 12 (дванадцять) стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки у 2020-2021 роках, за відносно короткий проміжок часу, до нього було послідовно застосовано дванадцять стягнень, в тому числі двічі у виді 10 діб ДІЗО, а останнє у часі заохочення було застосоване до нього за півроку до даного апеляційного розгляду, через що у колегії не має підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.

Також ОСОБА_7 є особою, яка раніше багаторазово притягувалася до кримінальної відповідальності, за попередніми вироками цей засуджений звільнявся від відбування покарання з випробуванням, втім належних висновків для себе не зробив, висловлену довіру не виправдав, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини.

Наведене свідчить про те, що останній схильний до системної протиправної поведінки, його особа має стійку антисоціальну спрямованість, а виправлення цього засудженого до повного відбуття призначеного покарання має беззаперечно підтверджуватись вагомими доказами, яких не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки наявність заохочень не підтверджує систематичності вчинення засудженим дій, що підтверджують його виправлення до повного відбуття призначеного покарання, та сама по собі не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені та оцінені у сукупності всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4