УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 572/3347/23

провадження № 51-4513 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргупредставника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 29 липня 2024 року, постановлених щодо засудженого ОСОБА_6 , і

встановила:

вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня

2023 року ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, раніше неодноразово судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152Кримінального кодексу України (далі - КК України), та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від

07 жовтня 2019 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 23 червня 2023 року та зарахований у строк відбування покарання період затримання - з 20 червня 2023 року.

Судом частково задоволений цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 та ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на її користь 100 000 грн моральної шкоди.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою Рівненського апеляційного судувід 29 липня 2024 року зазначений вирок суду залишений без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджений за те, що він в період часу з 00 год 30 хв по 01 год 00 хв 20 червня 2023 року, знаходячись у житловому будинку за місцем проживання ОСОБА_4 , умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з метою задоволення статевої пристрасті, застосувавши відносно потерпілої ОСОБА_4 фізичне насильство для подолання її опору, без дозволу потерпілої, всупереч неодноразовим проханням припинити незаконні дії, будучи достовірно обізнаним про вагітний стан потерпілої, вчинив стосовно неї дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло останньої, з використанням геніталій. При цьому ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, доводи якої аналогічні доводам апеляційної скарги, представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування зазначає, що при призначенні покарання, суд не врахував даних про особу винного та обставини справи. Те, що засуджений раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі та через

3 дні після звільнення з місць позбавлення волі скоїв цей злочин, однак вину не визнав і не висловив жодного жалю стосовно вчиненого, заподіяну моральну шкоду не відшкодував. Також захисник вважає, що суд залишив поза увагою спосіб вчинення злочину, а саме зґвалтування жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності на досить великому терміні, що свідчить про його суспільну небезпечність.

Таким чином апеляційний суд у порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порушив загальні засади призначення покарання, яке, на її думку, є занадто м`яким та суперечить вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів. Просить призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Мотиви Суду

Колегія суддів, перевірила касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та правову кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 152 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту скарги вбачається, що представник потерпілої, вказуючи на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із дискреційними повноваженнями.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують чи обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання та доводи, викладені представником потерпілої у поданій апеляційній скарзі, і не встановив підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог та навів достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення. У свою чергу вказав, що місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно класифікації ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки санкцією ч. 2 ст. 152 цього Кодексу передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Також констатував, що місцевим судом було надано належну оцінку даним про особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, та посередньо характеризується за місцем утримання у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», раніше судимий, незадовільний стан його здоров`я, а саме наявність ряду хронічних захворювань, у зв`язку з чим йому було встановлено ІІ групу інвалідності з подальшим переоглядом, та відсутність обставин, які обтяжують і пом`якшують покарання.

Зважив суд на доводи представника потерпілої про необхідність урахування судом такої обставини як вчиненння зґвалтування щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, позбавлені підстав, оскільки вказана обставина є складовою (квалфікуючою ознакою) цього кримінального правопорушення.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для відповідного висновку суду, з яким погоджується і колегія суддів, про можливість перевиховання ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначення йому покарання ближче до нижньої межі санкції інкримінованого йому злочину.

Доводи касаційної скарги, а також матеріали за касаційною скаргою не містять даних про порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення. Отже, рішення апеляційного суду відповідає вимогам кримінального закону.

За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПКУкраїни, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від

30 жовтня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 29 липня

2024 року, постановлених щодо засудженого ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3