Справа № 127/9494/25
Провадження №11-сс/801/276/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_6 , апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № №0000685 від 13.09.2024 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_9

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_6

підозрюваної: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 року клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_10 задоволено.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою рахувати в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 травня 2025 року включно.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 25 травня 2025 року включно.

Затримано підозрювану ОСОБА_8 в залі суду, відразу після проголошення даної ухвали.

Згідно клопотання слідчого ОСОБА_8 підозрюється у наступному.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 начальника мобілізаційного відділення, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , діючи спільно групою осіб з начальником відділення зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 10 год. 54 хв. 12.09.2024, на порушення своїх функціональних обов`язків, з якими її ознайомлено 25.12.2023, усупереч вимог ст.4 СВС ЗС України, які зобов`язують її у повсякденному житті і службовій діяльності керуватися Конституцією України, законами України, СВС ЗС України та іншими нормативно-правовими документами, п.1 ч.1 ст.11 СВС ЗС України, який зобов`язує її свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, грубо порушуючи гарантовані Державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28 Конституції України, за якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, діючи умисно та протиправно на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, безпідставно нанесла удар правою рукою в область скроні голови ОСОБА_12 , який прибув за повісткою до Вінницького ОМТЦК, після чого почала душити його руками.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 із застосуванням психологічного насильства і погроз примушувала ОСОБА_12 засвідчити власним підписом анкету військовозобов`язаного.

Після відмови від підпису вищевказаного документу та спроби ОСОБА_12 залишити приміщення кабінету №16, головний сержант ОСОБА_11 , який на той час не був військовослужбовцем Вінницького ОМТЦК та безпідставно перебував у зазначеному приміщенні, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є військовою службовою особою та вчиняє дії, які явно виходять за межі наданих їй повноважень, внаслідок раптово виниклого умислу на сприяння ОСОБА_8 у подоланні опору потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_12 один удар кулаком по обличчю, та додатково наніс йому не менше двох ударів кулаками по голові.

У подальшому ОСОБА_11 , у присутності ОСОБА_8 , застосовуючи фізичне насильство та намагаючись посадити ОСОБА_12 на стілець, наніс останньому удар в грудну клітину коліном правої ноги.

Крім цього, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_11 , явно та очевидно, виходячи за межі наданих їм службових повноважень, із застосуванням фізичної сили відібрали у ОСОБА_12 належний потерпілому мобільний телефон, та разом, утримуючи руками голову останнього, намагалися розблокувати зазначений мобільний телефон, який в цей час навпроти потерпілого тримав у руках інший військовослужбовець Вінницького ОМТЦК , із застосуванням технології розпізнавання обличчя.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 і ОСОБА_11 завдали ОСОБА_12 сильного фізичного болю та морального страждання та спричинили останньому закриту черепно-мозкова травма забій головного мозку, вогнище забою 1-го типу лівої скроневої долі головного мозку; забій м`яких тканин обличчя ліворуч; які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого, а саме істотну шкоду.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу зі змінами, просив змінити ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 25.05.2025 року, визначивши розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених Кодексом.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2025 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановити нову ухвалу про обрання підозрюваній ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Вимоги апеляційної скарги зі змінами захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що не встановлені докази, які свідчать про наявність обгрунтованої підозри, оскільки в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення 12.09.2024 року потерпілий ОСОБА_12 нічого не повідомив, про осіб, які вчинили кримінальне правопорушення

На думку сторони захисту, є безпідставним та надуманим посилання слідчим в клопотанні та необґрунтованим врахування слідчим суддею щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що підозрювана ОСОБА_8 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду; впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Названі ризики є суб`єктивною думкою слідчого, формально перераховані і не підтверджені жодним доказом, хоча пунктом 4 ч.1 ст.196 КПК передбачено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя називає докази, які обґрунтовують відповідні обставини.

Слідчим суддею не в повній мірі з`ясовані обставини, визначені пунктами 4, 5, 6, 7, 8 статті 178 КПК України, оскільки ОСОБА_8 раніше до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувалась, тривалий час проходить військову службу за контрактом в Збройних Силах України, під час якої має низку заохочень та нагород, є учасником бойових дій, виконує завдання, скеровані для захисту України в особливий період, має на утриманні неповнолітню дитину.

Все наведене в своїй сукупності давало підстави для відмови в задоволенні клопотання про застосування підозрюваній ОСОБА_8 безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, однак слідчим суддею цього зроблено не було.

Крім того, слідчий суддя не розглянув питання можливості вирішити питання щодо визначення розміру застави відносно ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 мотивовано тим, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, оскільки у клопотанні не наведено обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення та відсутні беззаперечні посилання на такі обставини.

Слідчим суддею не прийнято до уваги, що повідомлення про підозру є безпідставним.

У клопотанні слідчого не наведено обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та відсутні беззаперечні посилання на такі обставини.

Жодних ризиків передбачених ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_8 не існує, та прокурором не доведено.

Також у витязі з ЄРДР відсутні відомості про наявність заподіяння матеріальних збитків, у вигляді шкоди, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Щодо тілесних ушкоджень, то у протоколі допиту ОСОБА_12 зазначає, що окрім нібито завданих підозрюваною та іншими співробітниками ТЦК та СП ударів руками, коліном, прикладом автомата його душили, при цьому як у виписці із медичної карти ВМКЛ ШМД від 12.09.2024 так і у висновку експерта №941/12 від 20.01.2025р. синців, ссадин інших ушкоджень від удушення або придушування на шиї, обличчі потерпілого не виявлено. Висновок експерта №941/12 від 20.01.2025р. ЗЧМТ, забій головного мозку, вогнище забою 1-го типу лівої скроневої долі головного мозку; забій м`яких тканин скроні та обличчя праворуч, забій м`яких тканин обличчя ліворуч. Забій грудної клітки ліворуч.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги факти порушень з боку потерпілого ОСОБА_12 .

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судима, самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розлучена, на військовій службі зарекомендувала себе з позитивної сторони, має високий рівень мотивації до військової служби, користується повагою та авторитетом на займаній посаді.

Враховуючи посаду на якій перебуває ОСОБА_8 , а також виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану, якісного вирішення завдань обрання запобіжного заходу у вигляді підготовки, організації служби військ домашнього арешту може підірвати нормальну цілодобову роботу ТЦК та СП, та негативно вплинути на забезпечення діяльності та потреба Сил Оборони України.

На думку захисника, запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, без належного обгрунтування підозри, яка грунтується на припущеннях без визначення застави є надто суворим, неспівмірним та невиправданим.

Захисник вважає, що найбільш виправданим запобіжним заходом є особисте зобов`язання, передбачене ст. 179 КПК України з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які просили задоволити апеляційній скарги, підозрювану ОСОБА_8 , яка підтримала думку своїх захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_6 слід задоволити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволити частково.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, які перешкодять виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

В кримінальному провадженні № 0000685 , внесеному до ЄРДР 13.09.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.5 ст.426-1 КК України.

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ставлять під сумнів наявність обгрунтованої підозри.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчого судді прийнято з дотриманням зазначених вимог закону.

В матеріалах провадження відсутні дані які б спростовували обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає висновки слідчого судді в цій частині обгрунтованими.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Отже, наведені апелянтом доводи про необґрунтованість підозри є передчасними.

З висновками слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою погоджується апеляційний суд.

Відповідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/ обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, приймаючи рішення, врахував особу підозрюваної ОСОБА_8 , яка раніше не судима, являється учасником бойових дій, офіційно працевлаштована, однак відсторонена від посади, за місцем несення служби характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітнього сина, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин та дійшов вірного висновку, що з метою забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, доцільно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження доказах.

Крім того, зазначаючи про можливість застосування більш мяких запобіжних заходів захисники фактично погоджуються з існуванням ризиків .

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В апеляційній скарзі зі змінами захисник ОСОБА_6 ставить питання про визначення застави відносно підозрюваної ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду надано службову характеристику начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.03.2025 року, згідно якої ОСОБА_8 характеризується з позитивної сторони, копію рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.08.2020 року, згідно якого ОСОБА_8 розлучена, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_13 , 03.04.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , який згідно договору №43з9/24 про надання освітніх послуг ВСП Вінницьким фаховим коледжем будівництва, архітектури та дизайну КНУБ від 03.08.2024 року навчається на денній формі навчання за спеціальністю геодезія та землеустрій, копію диплома бакалавра, згідно якого ОСОБА_14 у 2007 році закінчила Національну академію Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького та здобула кваліфікацію бакалавра філології, офіцера військового управління тактичного рівня, а також надано ряд подяк та заохочень отриманих під час військової служби.

Відповідно до ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи практику ЄСПЛ, положення ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, беручи до уваги, дані про особу підозрюваної, яка характеризується позитивно, має ряд заохочень та нагород, що підтверджується посвідченням до медалі «10 років сумлінної служби» голови Держаної прикордонної служби України від 16.05.2014 року, відзнакою Президента України « За участь в антитерористичній операції» від 17.02.2016 року №53/2016, посвідченням за сумлінну службу до медалі «15 років сумлінної служби» Міністерства оборони України від 15.11.2018 року, посвідченням до знаку « Відмінний прикордонник» голови Держаної прикордонної служби України від 28.05.2013 року, посвідченням до почесного нагрудного знаку Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.03.2023 року № 526, подякою Державної прикордонної служби від 07.03.2025 року № 430-ОС, те, що події мали місце 12.09.2024 року, її дії щодо потерпілого, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_8 заставу.

Суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесено 13.09.2024 року, повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, ч.1 ст. 28, ч.5 ст.426-1 КК України 25.03.2025 року.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваній злочину, обставини його вчинення, майновий стан підозрюваної, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваної.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_6 слід задоволити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволити частково та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а також покладенням на неї відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо можливості застосування відносно ОСОБА_8 більш мякого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є безпідставними.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_6 задоволити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого задоволити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.05.2025 року включно.

Визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в розмірі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок Вінницького апеляційного суду.

У разі внесення застави на ОСОБА_8 , відповідно ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю ; не відлучатися із населеного пункту, де вона мешкає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим у даному кримінальному провадженні ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4