Єдиний унікальний № 510/402/25
Провадження № 1-кп/510/322/25
У Х В А Л А

04.03.25 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі : головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рені Одеської області, матеріали обвинувального акту та клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2024 № 0001602 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Ізмаїльського району Одеської області, гр. України, зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21.02.2025 р. до Ренійського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.12.2024 № 0001602 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
25.02.2025 р. за вх. № ЕП-206 до суду скероване клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченогоОСОБА_5 . В клопотанні, сторона обвинувачення вказала: «Ренійським районним судом здійснюється розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001602 від 04.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Досудовим розслідуванням установлено, що 29.11.2024, в денний час доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де також перебував ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_7 декілька ударів по голові та тулубу руками та ногами від чого останній впав на землю, після чого, озброївшись дерев`яною палицею, наніс ще декілька ударів, по голові та тулубу в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі травматичного набряку головного мозку, епідуральної гематоми, вдавленого перелому кісток склепіння черепа, крововилив в м`які тканини голови, садна шкіри голови, перелому лівих 2-6 ребер по передньо-пахвовій лінії, перелому правих 5-7 ребер по середньо-ключичній лінії, перелому лівих 6-9 ребер по лінії лопатки, перелому лівого стегна від яких останній помер у відділенні інтенсивної терапії Ренійської центральної міської лікарні.
Умисні дії ОСОБА_5 перебувають у прямому причинно - наслідковому зв`язку із настання смерті потерпілого ОСОБА_7 .
Так, за вказаним фактом, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.12.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважали необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця.
У вчинені вказаного злочину обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рені, Одеської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого,
Так, 06.12.2024 ухвалою слідчого судді у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали встановлено до 02.02.2025 року.
Строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, постановою керівника Ізмаїльської окружної прокуратури від 27.01.2025 продовжено до 3-х місяців, тобто до 05.03.2025.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжено до 05.03.2025.
Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:
- протоколом огляду місця події, відповідно до якого 04.12.2024, проводився огляд за адресою: АДРЕСА_1 , яким зафіксовано обстановку вчинення кримінального правопорушення та вилучено речові докази.
- протоколом огляду трупа ОСОБА_7 ;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;
- протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, згідно якого було затримано громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- повідомлення про підозру ОСОБА_5 ;
- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 .
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням ним кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, тому, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно враховувати норми міжнародного права та практику Європейського суду з прав людини.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Окрім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Обґрунтована підозра у вчинені кримінального злочину, про яку йдеться у етапі 5 §1 (с) Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, це виливає з рішення Європейського суду з прав людини (К.-Р. проти Німеччини, 27 листопада 1997 р., § 57).
Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні гіо справі Летельє проти Франції звернув увагу на те, що тримання особи під вартою може бути виправдано, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Тобто, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
В ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування, окрім того злочинні дії спровоковані малозначним приводом та на підґрунті особистої неприязні до потерпілого. Дане в сукупності вказує на можливість подальшого фізичного впливу підозрюваним на свідків та інших учасників кримінального провадження. Конфлікт, який виник між потерпілим та підозрюваним закінчився застосування насилля останнім, що вказує на можливість застосуванням підозрюваним насилля під час інших конфліктів, а отже вчинення нових злочинів.
Обставини, що дають підстави продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
п. 1 - може переховуватися від органів досудового розслідування/суду з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, що випливає з тяжкості злочину;
п. 3 - може незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
У зв`язку із зазначеним, та враховуючи те що строк дії запобіжного заходу спливає 05.03.2025, таким чином не продовження до обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.
Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено випадок доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Тобто у даному випадку є виправданим застосування запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою.
При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу необхідно враховувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж гримання під вартою не може запобіїти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Заставу передбачається в якості альтернативного запобіжного заходу. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження.
Згідно зі ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.Керуючись вимогами ст.ст. 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, 194,197 КПК України,- ПРОШУ: Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинувачуваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів…».

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Адвокат ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, з підстав необґрунтованості та недоведеності ризиків.
ОбвинуваченийОСОБА_5 підтримав свого захисника.

Вивчивши ретельно матеріали обвинувального акту, клопотання прокурора, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалами суду від 06.12.2024 р., 28.01.2025 р., відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, тому, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно враховувати норми міжнародного права та практику Європейського суду з прав людини.

Обґрунтована підозра у вчинені кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, це впливає з рішення Європейського суду з прав людини (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997 р., § 57).

Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі Летельє проти Франції звернув увагу на те, що тримання особи під вартою може бути виправдано, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Тобто, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Аналогічне ствердження є й у рішенні Європейського суду з прав людини по справі Джон Мюррей проти Сполученого Королівства, де йдеться мова про те, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або, навіть, для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має й тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі „Гарькавий проти України від 18 лютого 2010 року зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції; цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (§ 63).
Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність є також однією з засад кримінального провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Кодексу і полягає в тому, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених Кодексом.

Метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є наявність заявлених ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою - переховування від суду та незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи вищезазначені положення законодавства, також те, що строк тримання під вартоюОСОБА_5 закінчується, він обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, вчиненого у період воєнного стану, ризики, визначені ст.177 КПК України, не змінилися та не зменшились, підстави, за яких судом було обрано та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а в ході розгляду справи необхідно провести ще певні процесуальні дії, - суд вважає, що обвинуваченомуОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не доцільно виходячи із суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 193, 194, 196-199, 291, 314, 315, 316, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України задовольнити.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 (шістдесят) днів, тобто: по 02 травня 2025 р., (включно), з утриманням в Державній Установі «Ізмаїльський слідчій ізолятор».
Строк дії ухвали рахувати з моменту її винесення, тобто: 04.03.2025 р. з 11 год. 40 хв. по 02.05.2025 р. до 11 год. 40 хв.

Відповідно внесених змін до ч.2 ст.392 КПК України згідно із Законом № 1027-IX від 02.12.2020 р. ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягає апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на ухвалу судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених ч.2 ст.400 КПК України.

Суддя ОСОБА_1