Справа № 569/2402/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000168 від 25.12.2024 за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України та ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували та розв`язали міжнародний збройний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Планування, фінансування та реалізація російською федерацією військової агресії на території України організовується, спрямовується, здійснюється вищим політичним керівництвом рф, співробітниками федеральної служби безпеки російської федерації (далі - ФСБ рф), збройними силами рф, головним управлінням генерального штабу збройних сил російської федерації, збройними силами російської федерації (далі - ЗС рф), найманцями, а також силовими відомствами російської федерації.

На даний час, представники російської спецслужби реалізовують терористичні акти на території України з метою залякування населення та дестабілізації суспільно-політичного становища в Україні шляхом підшукування та вербування громадян України на вчинення відповідних дій за грошову винагороду.

Так, ОСОБА_5 , у точно невстановлений час, у період з кінця січня 2025 року по 01.02.2025 з використанням власного акаунта у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_4 встановив контакт з невстановленими представниками спецслужб російської федерації, які використовують у месенджері «Telegram» акаунти з різними нік-неймами та один з яких на мобільному телефоні ОСОБА_5 підписаний у «Telegram»-чатах як «ОСОБА_13» з метою виконання розвідувальних завдань на шкоду інтересів України та з метою отримання від цього заробітку.

Невстановленими агентами російських спецслужб ОСОБА_5 було поставлено завдання прибути не пізніше 03.02.2025 до м. Рівне для виконання завдання, пов`язаного із вчиненням терористичного акту.

Так, не пізніше 01.02.2025 ОСОБА_5 за допомогою власного облікового запису у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_5 встановив контакт з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою прибуття не пізніше 03.02.2025 до м. Рівне для виконання завдання відповідних агентів російських спецслужб, з метою отримання грошових коштів за дії на шкоду інтересам України.

На виконання вищевказаного злочинного умислу, ОСОБА_5 після приїзду у м. Рівне, 03.02.2025 близько 09 год 50 хв, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи відповідно до вказівок невстановлених агентів російських спецслужб, в районі гаражного кооперативу у місті Рівному, географічні координати 50.502359, 26.222273, забрав рюкзак чорного кольору з саморобним вибуховим пристроєм, пакет з саморобними вибуховим пристроєм, мобільним телефоном для спостереження, а також, мобільний телефон «Samsung» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-карткою, з наявним шкідливим програмним забезпеченням для стеження «AirDroid», месенджером «Telegram» з акаунтом, «Вася» за № НОМЕР_3 ,

При цьому ОСОБА_8 здійснювалися заходи контрспостереження.

В подальшому, ОСОБА_5 , у період після 09 год 50 хв того ж дня, з використанням вищезазначеного мобільного телефону «Samsung» з акаунтом « ОСОБА_9 » у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_3 встановив зв`язок з невстановленим агентом спецслужб російської, який представився « ОСОБА_10 » з акаунтом у месенджері «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_11 », який надав інструкції щодо прямування до Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Рівненській області, з метою встановлення відеоспостереження за входом та подальшій передачі рюкзака чорного кольору, у якому містився вибуховий пристрій, до чергової частини або начальнику Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області.

Діючи на виконання вищевказаного злочинного умислу, усвідомлюючи протиправність своїх дій та загрозу для життя та здоров`я громадян, з корисливих мотивів та на виконання завдань невстановлених агентом спецслужб російської, з метою вчинення вибухів, спрямованих на порушення громадської безпеки та залякування населення, ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 03.02.2025 близько 11 год 20 хв прибули з рюкзаком чорного кольору, у якому містився саморобний вибуховий пристрій та коробкою з саморобними вибуховим пристроєм, яка повинна була слугувати засобом для відеоспостереження до в`їзду до Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області за адресою: м. Рівне, вул. Героїв Поліції, буд. 4, де перебували працівники поліції та цивільні особи, однак останні були затримані, що уможливило виконання задуманого умислу вищевказаними особами.

Активація відповідних саморобних вибухових пристроїв повинна була здійснюватися шляхом дистанційного підриву невстановленими агентами спецслужб російської, з використанням вищевказаних акаунтів у месенджері «Telegram».

Таким чином, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_8 , вчинили усі дії необхідні для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, з причин, які не залежали від волі останніх.

03.02.2025 ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, а 04.02.2025 останньому повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного злочину.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності: протоколами огляду місця події від 03.02.2025; протоколом затримання ОСОБА_5 від 03.02.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 04.02.2025, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий у своєму клопотанні просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою, покликаючись на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання вищевказаним ризикам, а тому стосовно підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задоволити з викладених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Управління Служби безпеки України в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000168 від 25.12.2024 за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України та ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

За вищевикладених обставин, 04.02.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу являється наявність ризиків, які передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний при обранні іншого запобіжного заходу може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та інших осіб, причетних до вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке характеризується латентністю його організації та подальшої реалізації, із залученням до вказаної протиправної діяльності інших на даний час невстановлених органом досудового розслідування осіб, у зв`язку з чим необхідний тривалий період часу для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду та притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, які причетні до його вчинення, а перебування підозрюваного на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин.

Зокрема, ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, санкція якого передбачає покарання позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, та те що значна частина державного кордону України, у зв`язку із російською агресією, не перебуває під контролем Державної прикордонної служби України, останній перебуваючи на свободі зможе вчинити дії, спрямовані на цілеспрямоване переховування від органу досудового розслідування, прокурора та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєні ним злочинні діяння. Це підтверджується також тим, що останній підтримує контакти із невстановленим особами, які є представниками спецслужб російської федерації та які останньому надавали грошові кошти за виконання завдань на шкоду інтересам України, які можуть вжити заходи щодо надання допомоги останньому у переховуванні від органу досудового розслідування.

Тому, представники відповідних спецслужб рф можуть надати ОСОБА_5 та ОСОБА_8 засоби для переховування від органу досудового розслідування, у тому числі грошові кошти, які будуть використанні з вказаною метою та сприяти їм у вказаних цілях із залученням решти осіб, які використовуються ними у протиправній діяльності.

Оскільки ОСОБА_5 , добровільно, цілеспрямовано та неодноразово виконував злочинні накази невстановлених осіб, які є представниками спецслужб російської федерації, існує ризик, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Окрім того, з урахуванням того, що з метою запобігання виявленню протиправної діяльності правоохоронними органами України, при здійсненні своєї злочинної діяльності ОСОБА_5 використовував засоби конспірації та спілкувався за допомогою месенджеру «Telegram» щодо проведення протиправної діяльності, а також те, що останні були затримані тільки 03.02.2025 на даний час слідством не проведено усі слідчі дії, ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, підтверджено тим, що на даний час слідством не проведено усі слідчі дії та підозрюваному відомо про осіб, які можуть бути допитані як свідки. Крім цього, ОСОБА_5 причетний до діяльності пов`язаної із незаконним обігом зброї, а саме саморобного вибухового пристрою, який останньому надали невстановлені представники спецслужб російської федерації, яку останній може при наданні знову відповідної зброї використати її для впливу на свідків чи на слідство.

Досудове розслідування кримінального провадження щодо підозрюваного ОСОБА_5 перебуває на початковій стадії, у зв`язку із чим зібрання доказів винуватості останнього може сприяти уяві та переконанню підозрюваного про невідворотність покарання. Крім того, існує необхідність проведення великої кількості процесуальних та слідчих дій, спрямованих на дослідження доказів та встановлення усіх обставин кримінальних правопорушень, тому підозрюваний, зі значним ступенем ймовірності, може бути зацікавлений перешкодити.

Таким чином, з урахуванням військового стану в державі, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , відповідає тяжкості підозри і відповідає суспільному інтересу.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_5 встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями не хворіє, утриманців не має, співпрацює з органому досудового розслідування, з метою повного та об`єктивного досудового розслідування для встановлення істини у справі.

Таким чином, вище наведені докази у їх сукупності, вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення інших кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними, з огляду на докази, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, відсутність осіб, як перебувають на його утриманні, а отже стороною обвинувачення доведено існування вказаних ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки не є достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України, людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст. ст. 3, 7 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від злочинів проти життя та здоров`я особи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти заявленим ризикам, та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Однак, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 367, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Охтирка Сумської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, без визначення розміру застави, тобто до 03.04.2025.

Утримувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя -