КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3285/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали судового провадження про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0003372 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

щодо вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року застосовано до ОСОБА_8 за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 просить змінити ухвалу суду, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції, викладені в мотивувальній частині щодо наявності в діях ОСОБА_8 умислу, мотиву та мети при вчинені ним суспільно небезпечного діяння, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ОСОБА_8 на момент скоєння інкримінованих йому дій страждав на хронічне психічне захворювання та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За доводами апелянта, судом не враховано того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкта злочину за критерієм осудності.

Крім цього, як посилається прокурор, суд першої інстанції у своєму рішенні помилково дійшов висновку про вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, оскільки в даному кримінальному провадженні обвинувачення ОСОБА_10 не висувалось, обвинувальний акт стосовно нього на розгляд до суду не надходив. Зазначає, що матеріали провадження стосовно підозрюваного ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України 22.01.2019 року виділено в окреме провадження, яке закрито 29.05.2020 року, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваного.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить оскаржувану ухвалу суду змінити в частині юридичної кваліфікації та викладення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, постановити нову ухвалу, якою вважати, що ОСОБА_8 своїми діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчинив з особою, матеріали кримінального провадження стосовно якої виділено в окреме провадження, суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Зазначити про 30-денний строк апеляційного оскарження даної ухвали.

В іншій частині ухвалу просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, захисника ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Як встановлено судом в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи на меті таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, для особистого збагачення, 29.03.2017, приблизно о 03:00 годині, підійшли до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де було відчинене вікно до підвального приміщення будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 скориставшись відсутністю інших осіб, впевнившись, що за ними ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, через відкрите вікно проник до підвального приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_8 в цей час, діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_10 , згідно відведеної йому злочинної ролі знаходився поруч та спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження останнього про можливу небезпеку. Продовжуючи свої спільні злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_8 , пройшов по підвальному приміщенню, де підійшов до кладової, в якій зберігається чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_12 , після чого невстановленим в ході слідства предметом, віджав бокову стінку кладової, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 , а саме: велосипед жіночий вартістю 5800 гривень, велосипед чоловічий спортивний, вартістю 3800 гривень, телевізор марки LG вартістю 3000 гривень, кабель телевізійний вартістю 300 гривень.

Викравши вказане майно, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, тим самим заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 12 900 гривень.

Правова кваліфікація суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.185КК України, а також вид застосованих до ОСОБА_8 заходів медичного характеру учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Разом з цим колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора в частині зміни ухвали суду першої інстанції у зв`язку із безпідставним посиланням суду першої інстанції на спрямованість умислу дій ОСОБА_8 при вчинені ним інкримінованого суспільно небезпечного діяння та наявністю в його діях мотиву та мети.

Згідно положень ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26.09.2019 у справі №51-6228км18, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим засобам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст.23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №994 від 26.09.2023, у період часу, до якого відноситься діяння, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_8 , він виявляв ознаки хронічного психічного розладу - шизофренії параноїчної, безперервного перебігу, апато-дисоціативного дефекту, параноїчного синдрому (F 20.0 за МКХ-10). У період часу, до якого відноситься діяння, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_8 , він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.200-206).

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мотиву і мети як ознак суб`єктивної сторони злочину.

При цьому, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння.

В той же час умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються щодо осудної особи.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності виключення з мотивувальної частини ухвали суду посилання на наявність у ОСОБА_8 умислу, мотиву та мети при вчинені ним суспільно небезпечного діяння.

Крім цього, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта про зміну оскаржуваної ухвали в частині встановлення судом у мотивувальній частині обставин вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у співучасті із ОСОБА_10 .

Як вбачається із постанови про виділення матеріалів досудового розслідування, 22.10.2019 року матеріали кримінального провадження стосовно підозрюваного ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України виділено в окреме провадження, яке закрито 29.05.2020 року, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, щодо якої здійснюється провадження, крім випадків, коли воно є необхідним для реабілітації померлого, по суті означає припинення процесуальної діяльності щодо встановлення винуватості особи у вчиненні певного злочину та відмову держави від притягнення її до кримінальної відповідальності й призначення їй покарання. Припинення кримінального переслідування особи, яка померла, дозволяє уникнути надмірного витрачання ресурсів держави, адже продовження такого переслідування виключно заради формального визнання померлого винуватим у вчиненні злочину, як правило, не має жодного практичного сенсу.

Положеннями ст. 17 КПК визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2022 року в справі № 3-р(II)/2022, принцип презумпції невинуватості діє на всіх етапах кримінального провадження та після його завершення. Він захищає особу від осуду з боку публічної влади, доки її винуватість не буде доведена в законному порядку обвинувальним вироком суду. Лише вирок суду може встановити винуватість, інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки кримінальне провадження закрите за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з його смертю, суд першої інстанції не вправі був посилатися у своєму рішенні на вказану особу в контексті вчинення нею кримінального правопорушення. Це суперечить принципу презумпції невинуватості й може створити враження про її винуватість, що є неприпустимим (такої ж позиції дійшла колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 28 жовтня 2024 року у справі №369/4157/22).

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Разом із цим, апеляційні доводи прокурора про необхідність зміни ухвали суду в частині зазначення строку апеляційного оскарження ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, не свідчать про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення, оскільки строки на апеляційне оскарження визначені статтею 395 КПК України.

З наведених підстав апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 513, 516 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність у ОСОБА_8 умислу, мотиву та мети при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченогоч.3 ст.185 КК України та вважати, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, з особою, матеріали кримінального провадження стосовно якої виділено в окреме провадження.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4