Справа № 307/4312/24
Провадження № 1-кп/307/295/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455 від 29.04.2017 року та №0000870 від 01.08.2017 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого та згідно ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 6.12.2024 року у справі №164/2856/24 провадження 1-в/164/525/2024, засудженому ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складення призначених покарань за вироками Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (враховано вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.02.2020) на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, Хустського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2023 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (враховано вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2022) на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2019 року за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі - остаточно визначено до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 та ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2017 року близько 00 години 00 хвилин, ОСОБА_4 за попередньою змовою з особою матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом - мопедом марки «Honda Dio» об?єм двигуна - 49 см. куб., який належить ОСОБА_5 , знаходячись в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, перестрибнувши через огорожу, проник на територію подвір?я будинку АДРЕСА_3 , де під будинком знаходився вказаний мопед, та маючи на меті заволодіти чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, таємно з корисливих мотивів, всупереч волі законного користувача ОСОБА_5 , не маючи права на користування транспортним засобом - мопедом, виштовхав його за межі подвір?я, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом - мопедом марки «Honda Dio» об?єм двигуна - 49 см. куб., вартість якого, згідно висновку експерта від 05.05.2017, становить 2500 гривень, після чого, поїхав на вказаному мопеді та заховав його на території однієї з соляних шахт в смт. Солотвино, а у подальшому продав своєму знайомому ОСОБА_6 .

Крім цього ОСОБА_4 будучи не одноразово раніше судимий, востаннє вироком Тячівського районного суду від 07.10.2013 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на чотири роки позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України, частково приєднано покарання за вироком Тячівського районного суду від 05.08.2013 з місяці позбавлення волі, і призначено остаточне покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі та відносно якого на розгляді в Тячівського районного суду перебував обвинувальний акт по обвинуваченню за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України по кримінальному провадженні, відомості про яке 29.04.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000455 на шлях вправлення та перевиховання не став, а знову вчинив новий, умисний, корисливий злочини при наступних обставинах.

Так, 31 липня 2017 року близько 04 години, ОСОБА_4 , знаходячись неподалік ресторану «Status», що по вулиці Спортивній в смт.Солотвино Тячівського району Закарпатської області, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_7 , попросив в останнього мобільний телефон марки «Samsung A500H Galaxy A5 Duos», вартість якого згідно висновку експерта про вартість об?єкта оцінки, становить 3 499 гривень 30 копійок, щоб зателефонувати. Після того, як ОСОБА_7 дав вказаний телефон ОСОБА_4 , то останній умисно з корисливим мотивів втік, цим самим відкрито заволодів ним. Внаслідок своїх дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 3 499 гривень 30 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289 та ч.2 ст. 186 КК України, визнав повністю та щиро розкаявся. Щодо обвинувачення його за ч.2 ст. 289 КК України, показав, що пам`ятає як вночі заліз до будинку де побачив інструменти та скутер, який відштовхав. Все викрадене потерпілій він повернув та претензій до нього з приводу цього злочину не мають. Вказаний мотоцикл марки «Honda Dio» він самостійно перекрасив вдома. Будучи повторно допитаним в судовому засіданні 06.02.2025, показа, що вказаний злочин він вчинив у групі з іншою особою. У вчиненому щиро розкаявся.

Щодо інкримінованого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, вину визнав повністю та показав, що точної дати не пам`ятає, однак пам`ятає, як перебуваючи на дискотеці маючи на меті заволодіти телефоном, попросив від потерпілого телефон, щоб зателефонувати. Тоді коли потерпілий йому цей телефон віддав, він з цим телефоном втік.

Потерпіла у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 289 КК України ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явилася, при цьому 23.11.2017 та 01.02.2018 подала до суду заяву, згідно з якою просила провести судовий розгляд без її участі. Претензій морального чи матеріального характеру до ОСОБА_4 , не має та просила призначити покарання згідно санкції відповідної статті КК України. Аналогічну позицію висловила в судовому засіданні 21.03.2024 та повторно подала аналогічну заяву.

Потерпілий у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явився, при цьому 18.10.2019 подав до суду заяву, згідно з якою просив провести судовий розгляд без його участі. Просив призначити ОСОБА_4 виплатити йому завдані кримінальним правопорушенням збитки в розмірі вартості викраденого у нього мобільного телефону, про що заявив відповідний цивільний позов у кримінальному провадженні.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб та відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та захисник не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних про особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст. 289 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом 13.04.2017 року від потерпілої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо епізоду відкритого викрадення 31.07.2017 від потерпілого ОСОБА_8 телефону, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.

За кваліфікуючою ознакою повторність суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що на момент вчинення грабежу, він мав непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно та на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Суд також враховує, що вироки Тячівського районного суду Закарпатської області:

- від 29.05.2019 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 289 КК України за діяння, вчинене 1.04.2018;

- від 19.02.2020 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.185 КК України за діяння, вчинене 21.06.2019;

- вирок Рахівського районного суду Закарпатської області: від 30.03.2022 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.ч.2, 3 ст. 185 КК України за діяння, вчинені 16.10.2018 та 17.10.2018;

- вироки Тячівського районного суду Закарпатської області:

- від 27.05.2022 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України за діяння, вчинені 23.02.2018, 02.03.2018, у період з 22.02.2018 по 23.02.2018, з 17.06.2019 по 21.06.2019;

- від 28.11.2022 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України за діяння, вчинені 14.05.2018, 05.06.2018, 18.06.2018;

- вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 17.08.2023 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за діяння, вчинене 22.07.2017, вказують про схильність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень та його стійку криміногенну поведінку.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання в повному обсязі пред`явленого до нього потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову.

Обставиною, визначеною ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочину.

Зазначену в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння судом при призначенні покарання не враховується, оскільки така в межах судового розгляду не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

За положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Враховуючи наведене, а також, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, беручи до уваги тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, те що він будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів на шлях виправлення та перевиховання стати не бажає, продовживши вчиняти злочини проти власності, з урахуванням висновку органу пробації про середній ступінь ризиків небезпеки для суспільства та вчинення повторних кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкціями ч.2 ст. 289 та ч.2 ст. 186 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 70 ч.1 та ч.4 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Як встановлено судом, у цьому кримінальному провадженні злочини, передбачені ч.2 ст.289 та ч.2 ст.186 КК України, вчинені ОСОБА_4 13 квітня та 31 липня 2017 року, тобто до постановлення наведених вироків ухвалених, Тячівським, Рахівським та Хустським районними судами Закарпатської області.

Враховуючи наведене, суд вважає застосувати положення ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України, та призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вчинених злочинів шляхом часткового складання покарання призначеного даним вироком та попередніми вироками Тячівського, Рахівського та Хустського районних судів Закарпатської області.

Згідно довідки наданої 9.10.2024 на вимогу ВІТ ГУНП в Закарпатській області, попередній вирок Тячівського районного суду від 29.05.2019 приведено до виконання 24.01.2024 та з цього часу ОСОБА_4 відбуває покарання за цим вироком.

Разом з цим згідно ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 6.12.2024 року у справі №164/2856/24 провадження 1-в/164/525/2024, яка 13.12.2024 набрала законної сили, задоволено клопотання адміністрації державної установи „Маневицька виправна колонія № 42 про застосування покарання за наявності декількох вироків на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України щодо засудженого ОСОБА_4 .

Засудженому ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складення призначених покарань за вироками Рахівського районного суду Закарпатської області від 03 березня 2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (враховано вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.02.2020) на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, Хустського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2023 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (враховано вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2022) на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2019 року за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі - остаточно визначено до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, рахуючи строк відбування покарання з 24.01.2024, зарахувавши в строк період відбування покарання з 21.06.2019 по 21.08.2023 року.

Згідно ухвали слідчого судді Тячівського районного суду від 10.08.2017, яка набрала законної сили 15.08.2017, у даному кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000870 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України справа №307/1999/17, відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 год. 6 жовтня 2017.

Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.09.2017, обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 24 години 27 листопада 2017 року (справа №307/2175/17) та в подальшому такий не продовжувався.

Злочин передбачений ч.2 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0000870 від 1.08.2017, у межах якого відносно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вчинено 31 липня 2017 року.

Обраний 13.06.2017 строком на два місяці відносно ОСОБА_4 у межах кримінального провадження №0000455 про його обвинувачення за ч.2 ст. 289 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, закінчився та у подальшому не продовжувався.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в ред. Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII). (Постанова ВП ВС від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18): http://reyestr.court.gov.ua/Review/76207318.).

Відповідно до вказаного Закону, внесено зміни до КК України та ч.5 ст. 72 КК України, викладено в наступній редакції - Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".

За таких обставин, строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його затримання на виконання вироку Тячівського районного суду по справі № 307/1258/18 з 24.01.2024, зарахувавши обвинуваченому на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні №0000870 від 01.08.2017 з 10 серпня 2017 року по 27 листопада 2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Потерпілим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 3499,3 грн., що становить вартість викраденого від нього обвинуваченим мобільного телефону марки «Samsung A500H Galaxy A5 Duos».

Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Згідно зі ч.1 ст.22, ч.1 ст. 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказаний цивільний позов, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні, визнав повністю, а тому з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, такий підлягає до задоволення.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України процесуальні витрати, що складаються із вартості за проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 720 (сімсот двадцять) грн., слід стягнути із ОСОБА_4 на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 (чотири) роки.

за ч. 2 ст. 289 КК України строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити до відбуття покарання ОСОБА_4 за даним вироком 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом часткового складання покарань до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднати покарання призначене згідно ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 6.12.2024 року справа №164/2856/24 та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання на виконання вироку Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленого 29.05.2019 року у справі №301/900/18 та згідно ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 6.12.2024 року справа №164/2856/24 з 24.01.2024 року, зарахувавши в строк період відбування покарання з 21.06.2019 по 21.08.2023.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні №0000870 по справі №307/1999/17 від 01.08.2017 з 10 серпня 2017 року по 27 листопада 2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3499,30 (три тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень, тридцять копійок) у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової автотехнічної експертизи в розмірі 720 грн. (сімсот двадцять гривень).

Речові докази:

- мопед марки «Honda Dio» об?єм двигуна - 49 см. куб., який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити у потерпілої ОСОБА_5 ;

- DVD-R диск марки «Verbatim» з відеозаписом події злочину, який зберігається при матеріалах кримінального провадження зібраних під час досудового розслідування № 0000455, залишити при цих матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1