Справа № 139/115/25
Провадження № 1-кп/139/17/25
У Х В А Л А

26 лютого 2025 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт заобвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

19.02.2025 з Вінницької обласної прокуратури у сфері оборони Південного регіонудо Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2025 за № 0000007 та реєстр матеріалів досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, заобвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.

Ухвалою від 20.02.2025 (а. с. 16) у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 25.02.2025.

24.02.2025 через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до суду надійшло клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а. с. 28 - 30)

У підготовчому судовому засіданні заслухано доповідь прокурора, який повідомив, що обвинувальний акт відповідає кримінальному процесуальному закону, дотримані вимоги територіальної та інстанційної підсудності, угод на досудовому слідстві не укладено, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта прокурору не вбачає. Просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Зазначив, що досудова доповідь у даному кримінальному провадженні не складається, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке в силу приписів ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином, нижня межа санкції якого передбачає покарання у виді позбавляння волі на строк від семи років, а згідно приписів ч. 2 ст. 314-1 Кримінального процесуального кодексу України (у тексті КПК України) досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Також прокурор просить суд розглянути у даному підготовчому засіданні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його строк закінчується 03.03.2025. У даному клопотанні прокурор зазначив, що 05.01.2025 ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03.03.2025. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності. У вказаному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначені в попередній ухвалі, зокрема: з огляду на те, що санкція інкримінованого йому злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки ОСОБА_3 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності ризику переховування від суду; незаконного впливу обвинуваченого на свідків, потерпілого чи експертів, оскільки згідно статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, ОСОБА_3 матиме можливість здійснювати на свідків, потерпілого, експертів відповідний незаконний вплив з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи. Вказані ризики не зменшилися та є достатніми для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Отже, є достатні підстави для продовження застосовного до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави. Застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт) не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки є недостатньо суворими враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання.

Сторона захисту не заперечила щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та попросила суд забезпечити особисту присутність обвинуваченого в залі суду під час наступного судового засідання. Однак заперечила проти продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і попросила замінити його на цілодобовий домашній арешт, з таких мотивів: 1) ризиків впливу обвинуваченого на свідків немає, тому що вони вже допитані під час досудового розслідування, і сторона захисту в цілому погоджується з цими свідченнями, 2) ризиків впливу на експерта немає, тому що він вже зробив свій висновок у даному кримінальному провадженні. Також адвокат повідомив, що обвинувачений ніколи не оголошувався і не перебував у розшуку. Зазначив, що після вчинення даного злочину ОСОБА_3 мав можливість переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, оскільки його затримання відбулось через декілька днів після події злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника і додав, що відразу після вчинення злочину саме він зателефонував і викликав екстрену медичну допомогу, працівники якої в свою чергу повідомили поліцію. Зазначив, що він перебував на місці вчинення злочину до приїзду працівників екстреної медичної допомоги і поліції.

Заслухавши учасників підготовчого провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд дійшов висновку про можливість завершення підготовки та призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної (ч. 1 ст. 32 КПК України)та інстанційної (ч. 1 ст. 33 КПК України) підсудності. Угоди в кримінальному провадженні не підписувалися. Підстав для повернення обвинувального акту прокуророві, передбачених ст. 291 КПК України, для закриття кримінального провадження, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 284 КПК України та для розгляду кримінального провадження у закритому судовому засіданні, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України, судом не встановлено.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 в справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», у якій зазначено, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. А згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

На думку суду відомості, що містяться в клопотанні прокурора, у їх сукупності з обвинувальним актом і доданими до нього матеріалами досудового розслідування дають підстави вважати, що ймовірна причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Щодо ризиків, якими обґрунтоване клопотання, а саме, що ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, то суд погоджується, що вказані ризики не зменшилися і підтверджуються тим, що згідно відомостей обвинувального акту ОСОБА_3 раніше засуджений вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Крім того, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відтак, у випадку застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачений, який є військовослужбовцем, зможе безперешкодно переміщатись територією України та переховуватись від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

За таких підстав, суд вважає, що з урахуванням в сукупності клопотання прокурора, обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, прокурор довів наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання суд враховує, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, а тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому будь-які докази на спростування вказаних ризиків обвинуваченим та його захисником суду не надані.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

До того ж перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності. Продовжуючи тримання під вартою, суд має право застосувати таке обмеження права на свободу як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, беручи до уваги, що на даний час ризики, які слугували підставою для обрання відносно нього запобіжного заходу своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, приймаючи до уваги, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 60 днів.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176 - 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 314 - 316 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Завершити підготовку справи до судового розгляду.

Призначити відкрите судове засідання у кримінальному провадженні заобвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, на 14 годину 30 хвилин 04 березня 2025 року в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

Судовий розгляд здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження: обвинуваченого, його захисника - адвоката ОСОБА_4 та процесуального прокурора.

Задовольнити клопотання захисника - адвоката ОСОБА_4 про особисту участь у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

Зобов`язати державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» забезпечити особисту участь обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Музиківка Білозерського району Херсонської області, який утримується під вартою до 03.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Могилів-Подільського району Вінницької області від 05.01.2025,у судовому засіданні,яке відбудеться 04 березня 2025 року о 14 годині 30 хвилин в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримувати під вартою до 00 годин 00 хвилин 25 квітня 2025 року.

Копію ухвали надіслати учасникам провадження і державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для організації виконання.

Роз`яснити учасникам провадження про їх право відповідно до ст. 317 КПК України знайомитися з матеріалами кримінального провадження на підставі їх письмового клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6