Справа № 585/3357/24
Номер провадження 1-кп/585/168/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000243 від 23.06.2024 року, відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В`юнне, Роменського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого не офіційно будівельником, розлученого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, РНОКПП: НОМЕР_1 ,

по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до розділу 1, п.3, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю, але не не перебували у шлюбі між собою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.06.2024 близько 09:00 ОСОБА_3 почав чинити сварку із своєю співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спільним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході словесної сварки у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння - посягання на здоров`я іншої людини, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підбіг до ОСОБА_5 та, ставши навпроти неї, правою рукою силоміць схопив її за ліве плече, і долонею лівої руки завдав один удар в область обличчя, а саме в правий бік.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які зафіксовано у висновку судово-медичного експерта №374 від 18.07.2024, а саме: у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження по задній поверхні лівої дельтоподібної ділянки визначається синець.

Описане тілесне ушкодження у вигляді синця кваліфікується як легке тілесне ушкодження згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_3 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив кримінальний проступок з прямим умислом стосовно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України визнав повністю, просив суд обмежити обсяг дослідження доказів та фактичних обставин справи його допитом та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо його особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за злочином, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини за кримінальними правопорушеннями та наслідками, що було встановлено у ході досудового розслідування, які учасниками судового розгляду не оспорюються, визнано недоцільним, у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, надав суду показання про те, що він 22.06.2024 близько 09:00 почав чинити сварку із своєю співмешканкою ОСОБА_5 за їх спільним місцем проживання, в ході якої він вдарив її по щоці та штовхнув за плече, на сьогодні не пам`ятає чи вибачався перед потерпілою, про вчинене шкодує, свій вчинок оцінює негативно, з потерпілою припинили відносини, не живуть як родина.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за кваліфікацією ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, мотивацію такого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неофіційно працює, під наглядом у лікаря нарколога перебуває з 03.05.2019 року, у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд відповідно до статті 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого, який висловив критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність, а також його активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, оскільки він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у сімейних відносинах.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує також вимоги ст. 65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено, запобіжний захід не обирався.

Відповідно до вимог ч.1ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством необхідно застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме, заборонити ОСОБА_3 листування, телефонних переговорів з потерпілою ОСОБА_5 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб на строк 2 місяці.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід, із покладенням обов`язку, буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_5 .

На думку суду, призначене судом покарання та обмежувальні заходи є необхідними і достатніми для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами нових кримінальний правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 7, 349, 368-374, 392, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок заборони листування, телефонних переговорів з ОСОБА_5 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб на строк 2 (два) місяці.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_3 судом не обиралися.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6