Справа № 755/7157/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001770 від 14 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, є військовослужбовцем, раніше судимого:

10.04.2018 вироком Деснянського районного суду м. Києва визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільненого 28.12.2019 по відбуттю строку покарання,

01.10.2024 вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

14 травня 2023 року, приблизно о 12 год 00 хв, тобто під час дії Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, ОСОБА_4 перебував за адресою: м. Київ, вул. Шептицького, 4-А , в приміщенні ТЦ «Комод», а саме в магазині «LC Waikiki», де у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до однієї з роздягальнь в магазині «LC Waikiki», де вже знаходився товар, а саме: рюкзак у кількості 2 штуки, закупівельною вартістю 965 грн 00 коп.; комплект дитячий 1 штука, закупівельною вартістю 499 грн 17 коп.; сукня у кількості 1 штука, закупівельною вартістю 465 грн 83 коп.; комплект дитячий у кількості 1 штука, закупівельною вартістю 1 165 грн 83 коп.; футболка у кількості 1 штука, закупівельною вартістю 299 грн 17 коп.; футболка у кількості 1 штука, закупівельною вартістю 315 грн 83 коп.; футболка у кількості 1 штука, закупівельною вартістю 315 грн 83 коп.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 14.05.2023, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Шептицького, 4-А , в магазині « LC Waikiki» ОСОБА_4 зняв з вищевказаного товару металеві кліпси стороннім предметом, та поклав речі до рюкзака який останній мав при собі.

Після чого ОСОБА_4 , утримуючи при собі товар, вищевказаний товар та не маючи на меті його оплачувати, з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши ТОВ «ТЕМА МОДА ЮКРЕЙН» матеріальної шкоди на загальну 3865 гривень 00 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що 14 травня 2023 року він прийшов у магазин «LC Waikiki», спакував речі в рюкзак, вийшов з магазину спустився на поверх нижче, і там вже його затримали та завели знову в магазин, дістали речі і викликали поліцію, речі забрали. Речі вкрав для дочки, тому що жінка тиснула на нього, що потрібні гроші, речі. Пішов на крайності. На той період не працював, не мав паспорта, воєнний стан і ніхто ніде не брав на роботу. Дитині 8 років, зараз живе в Англії, не спілкуються, висновки давно зробив. Щиро розкаюється у вчиненому, обіцяє, що більше не вчинятиме кримінальні правопорушення.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК У країни, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, думку прокурора, особу винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Разом з тим, згідно вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2024 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 14.05.2023, тобто до ухвалення вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2024.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Однак, згідно із п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

15.02.2021 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №760/26543/17 (провадження №51 - 3600 кмо 20) сформувала висновок щодо застосування норми права, згідно з яким, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент ухвалення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Водночас, згідно правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2024 року, справа № 183/6854/20, якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі ст. 75 КК звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Відтак, вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2024 підлягає самостійному виконанню.

Водночас, суд бере до уваги, положення ч. 5 ст. 72 КК України, а саме те, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.05.2023, вбачається, що ОСОБА_4 затримано 14.05.2023 о 11 год 45 хв в порядку ст. 208 КПК України, підставою затримання вказано: 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2023, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 21 год 00 хв по 07 год 00 хв строком до 14.07.2023.

Разом з тим, згідно з протоколом затримання особи, обвинуваченого у вчиненні злочину від 16.01.2024, вбачається, що ОСОБА_4 затримано 16.01.2024 о 19 год 00 хв на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2023.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2024 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 17 березня 2024 року.

Відтак, враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно зарахувати період його попереднього ув`язнення, а саме:

- період ув`язнення з 11 год 45 хв 14.05.2023 (дати і часу затримання згідно протоколу затримання від 14.05.2023) по 16.05.2023 (дати винесення ухвали суду, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби), та

- період ув`язнення з 19 год 00 хв 16.01.2024 (дати і часу затримання згідно протоколу затримання від 16.01.2024) по 17.01.2024 (дати винесення ухвали суду, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Також суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 11 год 45 хв 14.05.2023 по 16.05.2023 та з 19 год 00 хв 16.01.2024 по 17.01.2024, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_4 - залишити без змін.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2024, яким ОСОБА_4 засудженого за ч. 3 ст. 246 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік - виконувати самостійно.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: товари, що належать магазину «LC Waikiki», а саме: футболка світло рожевого кольору арт. 86831188, футболка світло рожевого кольору арт.830, футболка бежевого кольору арт. НОМЕР_1 , два рюкзака чорного кольору арт. 226, сукня салатового кольору арт. НОМЕР_2 , комплект дитячий (футболка та штани) арт. 258, комплект дитячий (кофта та штани) арт. 6679, що передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ТОВ «ТЕМА МОДА ЮКРЕЙН» ОСОБА_6 - залишити представнику потерпілого;

8 металевих кліпс, рюкзак чорного кольору «Nike», що зберігаються в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанції № 020110, № 020109) - повернути належному володільцю;

DVD-R диск «Verbatim» 4/7 Gb /120 min з написом «Шептицького буд. 4 від 14.05.2023», який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та надіслати представнику потерпілого.

Суддя: ОСОБА_1