печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Заступника начальника третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженнні № 0000720 від 16.08.2024, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2025 Заступник начальника третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженнні № 0000720 від 16.08.2024.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що прокурорами Офісу Генерального прокурора здійснюється підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000720 від 16.08.2024, у тому числі відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2 КК України, тобто в організації протиправного заволодіння майном підприємства, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло велику шкоду; ч. 1 ст. 361-2 КК України, тобто в несанкціонованому розповсюдженні інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах або на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

11.11.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000720 від 16.08.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України, скеровано до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду визначено підсудність у вказаному кримінальному провадженні, обвинувальний акт скеровано для розгляду по суті до Печерського районного суду м. Києва.

Прокурор зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.01.2025 підозрюваному ОСОБА_5 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 16.03.2025 включно та одночасно визначено розмір застави в розмірі 51 476 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Разом з тим, на момент подачі вказаного клопотання Печерським районним судом м. Києва підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні не проведено, засідання призначено на 17.03.2025.

Відтак, зважаючи на те, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 17.03.2025, виникла необхідність у його продовженні, що стало підставою для звернення з даним клопотанням до слідчого судді та у зв`язку з наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, зазначено, що на теперішній час ризики, які були враховані судом при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують необхідність продовження строку дії застосованого запобіжного заходу.

Зокрема, підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України, а також наявність ризиків, що зазначені в п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 може ухилятися від суду оскільки злочин, який інкримінують ОСОБА_5 є тяжким, та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкриміновані злочини для уникнення покарання може переховуватися від суду. Також останній може виїхати на тимчасово окуповані території.

З огляду на умови, які існують в Україні, є можливість нелегального перетину підозрюваним кордону, адже враховуючи воєнний стан який починаючи з 24.02.2022 введено Указом Президента України № 64/2022 на території України, відсутні можливості належним чином контролювати державний кордон у місцях ведення активних бойових дій.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 має широкі знайомства, регулярно виїжджав за кордон, що свідчить про можливість залишення місця проживання із подальшим переховуванням від правосуддя.

Наявність достатніх майнових ресурсів надасть змогу обвинуваченому протягом певного часу змінювати місце свого проживання/перебування.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що отримавши доступ до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього та інших співучасників, у зв`язку з чим останній перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Так, враховуючи встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. 23, ст. 224 КПК України).

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на інших стадіях до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки подальше доказування стороною обвинувачення вже встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення, можливе в тому числі шляхом проведення допитів у суді, є достатньо даних вважати, що використовуючи вплив на учасників кримінального провадження з метою мінімізації негативних наслідків для себе, ОСОБА_5 матиме можливість впливати на свідків, інших осіб, з метою розроблення стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що у випадку застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення, в тому числі ОСОБА_5 можливого надання невстановленим співучасникам злочинів порад та вказівок стосовно знищення слідів злочинів, завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю іншим, невстановленим на даний час особам, які причетні до вчинення вказаних тяжких злочинів.

Також, враховуючи, що санкція статті, яка інкримінується підозрюваному, передбачає конфіскацію майна, останній може вчиняти дії з метою приховування наявного в нього майна.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

Таким чином, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Обвинувачений та захисник щодо задоволення клопотання заперечували, зазначили, що підозра є необгрунтованою та ризики нічим не підтверджені.

Окрім цього, захисник просив застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на період розгляду справи судом.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, судомивм розглядом встановлено, що на підставі зібраних під час досудового розслідування доказів, 05.06.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України.

14.08.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України підтверджується наступними зібраними під час досудового розслідування доказами: заявою ПрАТ «ХК "Київміськбуд» про вчинення кримінального правопорушення; показаннями потерпілого (віце-президента ПрАТ «ХК "Київміськбуд» ОСОБА_7 ) щодо обставин заволодіння майном ПрАТ «ХК "Київміськбуд»;довідкою спеціаліста № 23-93/ЕД від 16.11.2023 про підтвердження спричинених збитків на суму 282 575 238 грн.; висновком судово-економічної експертизи №23-104/СЕЕ від 23.11.2023 про підтвердження збитків на суму 282 575 238 грн.; показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом обшуку приміщень від 22.08.2023, за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_5 , в ході якого вилучено документи протиправної діяльності; оглядами інформації від 13.09.2023, 04.11.2023, 25.11.2023, 20.03.2024, яка міститься у мобільному телефоні ОСОБА_5 та флеш носія вилученого в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 ; висновком судово-почеркознавчої експертизи від 15.11.2023; оглядом банківських рахунків ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ», ТОВ «ФК «ЖИТЛО-КАПІТАЛ», ТОВ «Укрбудпереказ» згідно якого встановлено проведення циклічних багаторазових фінансових операцій (перерахування одних тих самих коштів багато разів); висновком службового розслідування проведеного Державною податковою службою України щодо вчинення співробітниками ДПС України вибору інформації з електронних систем ДПС (ІКС «Податковий Блок») стосовно платників податків та подальшої передачі такої інформації стороннім особам; висновком службового розслідування АБ «Укргазбанк» від 14.02.2024, яким встановлені факти розкриття начальником управління трансакційного бізнесу Київської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» ОСОБА_14 інформації що містить банківську таємницю стороннім особам; документами оформлення за дружиною ОСОБА_5 - ОСОБА_15 вказаних протиправно-привласнених об`єктів, які належали ПрАТ «ХК "Київміськбуд»; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.06.2024 до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 30.07.2024 включно та одночасно визначено розмір застави в розмірі 282 572 960 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.06.2024 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 який діяв в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.06.2024 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.06.2024 без змін.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_16 від 22.07.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002392 від 19.11.2021 продовжено до трьох місяців, тобто до 05.09.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.07.2024 підозрюваному ОСОБА_5 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 05.09.2024 включно та одночасно визначено розмір застави в розмірі 257 380 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.08.2024 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 який діяв в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.07.2024 про продовження застосованого до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.07.2024 без змін.

16.08.2024 із матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0002392 від 19.11.2021 виділено матеріали досудового розслідування у кримінальне провадження № 0000720 від 16.08.2024, у тому числі за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України.

Крім того, 21.08.2024 прокурором у кримінальному провадженні прийняте процесуальне рішення про завершення досудового розслідування та відкриття сторонам матеріалів досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.09.2024 підозрюваному ОСОБА_5 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 31.10.2024 включно та одночасно визначено заставу в розмірі 202 876 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.10.2024 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.09.2024 про продовження застосованого до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення, а вказану ухвалу без змін.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.10.2024 підозрюваному ОСОБА_5 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 22.11.2024 включно та одночасно визначено розмір застави в розмірі 202 876 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

11.11.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000720 від 16.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України, скеровано до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20.11.2024 в підготовчому судовому засідання підозрюваному ОСОБА_5 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18.01.2025 включно та одночасно визначено заставу в розмірі 60 560 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20.11.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000720 від 16.08.2024 направлено до Київського апеляційного суду для вирішення питання територіальної підсудності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.12.2024 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.09.2024 про продовження застосованого до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення, а вказану ухвалу без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду визначено підсудність у вказаному кримінальному провадженні, обвинувальний акт скеровано для розгляду по суті до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.01.2025 підозрюваному ОСОБА_5 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 16.03.2025 включно та одночасно визначено розмір застави в розмірі 51 476 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2025 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.01.2025 про продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без задоволення, а вказану ухвалу без змін.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Так, згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

При цьому, абсолютність права на свободу не передбачена ні Конституцією України, ні іншими джерелами права, зокрема Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, слідчим суддею враховані вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок обвинуваченого з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, є обґрунтованою, що дає підстави для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні сторони обвинувачення та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Стороною обвинувачення доведено, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Також, суд звертає увагу, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Разом з цим, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40), серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Відтак, ризик втечі обвинуваченого, на думку слідчого судді, виключати не можна, з урахуванням обставин провадження та його особи, а тому він є наявним.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгаріі» від 26 липня 2021 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від органу досудового розслідування, суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і , зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відтак, на думку слідчого судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання в сукупності з вагомістю доказів причетності обвинуваченого до скоєння злочину, саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвиваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відтак, усвідомлюючи тяжкість потенційного покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у разі ухвалення обвинувального вироку, слідчий суддя допускає, що обвинувачений може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, є доведеним.

Таким чином, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Щодо ризику щодо впливу на свідків, то слідчий суддя звертає увагу, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого, експертів слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків, не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність існування даного ризику.

Також, слідчий суддя вважає, що посилання слідчого щодо наявності ризиків таких як перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, є обгрунтованими з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що ризики є сталими та доведеними та на момент розгляду клопотання не зменшились. Також, слідий суддя враховує тяжкість покарання, обставини вчинення криімнального правопорушення, які лише приводять до висновку, що більш м`який запобіжний захід станом на день розгляду клопотання не може бути застосований.

Так, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.

У п. 60 рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти Росії» від 21.07.2003 суд відзначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, у якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам.

Між тим, задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Так, згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

Окрім цього, частиною 1 статті 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

При цьому, будь-яке обмеження прав осіб не може досягатися за рахунок та на шкоду принципу змагальності сторін, а мета такого обмеження жодним чином не пов`язана з досягненням «вразливого стану» у будь-якої особи, а тому прохання про застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу та/або великого розміру застави повинно бути розумним з погляду її розміру та адекватною обстановці вчинення правопорушення і отриманим відомостям.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що з метою забезпечення досудового розслідування, виконання обвинуваченим обов`язків, необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 420 000 (сорок п`ять мільйонів чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп., зобов`язавши ОСОБА_5 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого судді, у кримінальному провадженні; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування із іншими обвинуваченими ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 ), свідками ( ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 ) та потерпілим (ПрАТ «Київміськбуд», в особі віце-президента ОСОБА_7 ) у вказаному кримінальному провадженні інакше як за ініціативою слідчого, прокурора та за їх присутності, з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Окрім цього, після визначення попереднього розміру застави пройшов певний період, а тому з метою дотримання позицій Європейського суду з прав людини необхідно зменшити розмір застави, так як обвинувачений певний час перебуває під вартою.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 12.05.2025 включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 420 000 (сорок п`ять мільйонів чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп., зобов`язавши обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, в разі внесення застави, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого судді, у кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із іншими обвинуваченими ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 ), свідками ( ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 ) та потерпілим (ПрАТ «Київміськбуд», в особі віце-президента ОСОБА_7 ) у вказаному кримінальному провадженні інакше як за ініціативою слідчого, прокурора та за їх присутності, з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Застава може бути внесена, як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача ДКСУ, м.Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

призначення платежу: застава за …(ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) … від … (дата ухвали).. по справі № …, кримінальне провадження № ….., внесені (ПІБ особи, що вносить заставу) згідно квитанції від (дата та № квитанції).

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 12.05.2025 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти обвинуваченого ОСОБА_5 , та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_5 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_23