Провадження №: 1-кс/755/3860/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст. 303-304 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України за скаргою ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 08 квітня 2014 року за № 0004173, установив :

до даного місцевого суду 04 грудня 2024 року надійшла вказана скарга (дата формування в сситемі «Електронний суд» 04 грудня 2024 року).

Відповідно до ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено слідчого суддю та передано їй матеріали 04 грудня 2024 року.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, а саме письмові доводи особи, що її подала та інші долучені до неї матеріали, через призму виконання вимог ст. 303-304 КПК України, приходить до наступного.

Перелік документів, що засвідчують повноваження адвоката у кримінальному провадженні, встановлено у ч. 1 ст. 50 КПК. Зокрема, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником […].

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №648/3629/17 (провадження № 51- 9792 кмо 18) у ч. 1 ст. 50 КПК законодавець закріпив дві групи документів, наявність яких підтверджує повноваження захисника на участь у конкретному кримінальному провадженні та які обов`язково надаються суду: документ, що підтверджує право особи на заняття адвокатською діяльністю (оскільки захисником може бути тільки адвокат) та документи, що підтверджують право цієї особи бути захисником (здійснювати захист у конкретному кримінальному провадженні).

При цьому законодавець у ч. 1 ст. 50 КПК імперативно закріпив надання адвокатом свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (п. 1 ч. 1 ст. 50 КПК) та документа з передбаченого в п. 2 ч. 1 цієї статті альтернативного переліку документів.

Тобто зобов`язав адвоката надати суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та надав право альтернативного вибору щодо документів, передбачених у п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, якими може бути підтверджено повноваження захисника у кримінальному провадженні.

Разом з тим, О.Нагорний, в цьому випадку, подав до скарги тільки копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У додатках до скарги хоча і вказується про ордер, але відповідно до його змісту він стосується представництва в ГУНП в м. Києві та Дніпровському УП ГУНП в м. Києві.

Договір від 12 листопада 2024 року, згідно його п. 1.1 вказує на сферу поширення представництва адвокат зобов`язується надати Клієнту наступну правову допомогу: бути представником клієнта на досудовому слідстві в суді першої інстанції, Апеляційному та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних суді справ по кримінальній справі, в результаті якого клієнту завдано матеріальної та моральної шкоди.

Вказаний пункт договору, з огляду на його предметне регулювання (у т.ч. щодо представництва у ВCСУ, котрий ліквідовано) прямо не вказують на відсутність даних про можливість представництва в межах кримінального провадження під час досудового розслідування. При цьому, це провадження стосується питання незаконного заволодіння ТЗ, ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілою, згідно постанови слідчого Дніпровського УП від 02 грудня 2024 року (додано до скарги в копії), у той час, як інформацію про заявлення нею цивільного позову та його подання слідчому (саме у межах цього кримінального провадження) відсутня (тому, не може йтися про описаний результат).

Відповідно, у цій ситуації, ураховуючи окреслені Верховним Судом у наведених судових рішеннях орієнтири щодо правозастосування у питанні порядку та способу підтвердження повноважень захисником згідно ст. 50 КПК, та виниклі обставини, на думку слідчого судді, не можливого говорити про дотримання та надання документів визначених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК.

Тим самим, О.Нагорний не підтвердив повноваження представника у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 50 КПК.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права її подавати.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, оскільки вона подана особою, яка не має права її подавати.

Тому, керуючись статтями 303, 304, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив :

скаргу повернути особі, яка її подала.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та доданими до неї документами.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1