Справа № 438/130/25
Провадження № 1-кп/438/37/2025
В И Р О К

іменем України

05 березня 2025 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої особи ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078 від 19.11.2024 р. відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Борислав Львівської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, неодруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючої, несудимої, невійськовозобов`язаної, зареєстрованої та мешкаючої в АДРЕСА_1

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та угоди про визнання винуватості від 24.01.2025 р.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЗК України та ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в серпні 2021 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), у ОСОБА_6 виник умисел на самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності в межах охоронної зони, яка розташована в місті Борислав Львівської області, в межах прибережної захисної смуги річки Лошана.

Так, ОСОБА_6 , протягом серпня 2021 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), всупереч вимогам статей 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 ЗК України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також статей 60-61 ЗК України, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», та ст.ст. 87, 88, 89 ВК України, відповідно до яких, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється самовільне зайняття земельних ділянок, обмеження до них доступу, реалізовуючи свій злочинний умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в прибережній захисній смузі русла річки Лошана, її використання у власних потребах, всупереч встановленому законом порядку, без одержання будь-яких документів, які б посвідчували право власності чи право користування земельною ділянкою, без отримання дозволу відповідного органу, здійснила облаштування суцільного паркану, що складається з металевої сітки, стовбців на бетонній основі, яким самовільно обгородила земельну ділянку площею 0,1156 га без визначеного кадастрового номера, вартістю 172202 гривень, яка перебуває в комунальній власності Бориславської міської ради Львівської області, та межує із земельною ділянкою з кадастровим номером № :11:031:0145 розташованої на вул. Гонти № 47-А, в м. Борислав, Львівської області в межах прибережної захисної смуги річки Лошана, чим самовільно зайняла земельну ділянку в охоронній зоні.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме, самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

В судовому засіданні обвинуваченаОСОБА_6 свою провину визнали повністю, щиро покаялася, та пояснила, що вчинила кримінальне правопорушення при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

Крім того, на адресу суду надійшла угода про визнання винуватості від 24.01.2025 р., яку укладено між начальником Бориславського відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 і обвинуваченою ОСОБА_6 , за згодою представника потерпілої особи ОСОБА_4 , та за участю захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої обвинувачена зобов`язалася беззастережно визнати свою винуватість, сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 197-1 КК України, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, а також узгодженого покарання у вигляді одного року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, а також наслідків її невиконання.

У зв`язку із цим обвинуваченій роз`яснені наслідки укладання та затвердження угоди, обмеження щодо права оскарження вироку, роз`яснені наслідки невиконання взятих на себе обов`язків.

Під час судового засідання обвинувачена стверджувала, що вона цілком розуміє: 1) що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, та має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Крім цього, обвинуваченаОСОБА_6 , зазначила, що вищевказана угода укладена нею з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Просила суд затвердити укладену нею із прокурором угоду про визнання винуватості.

Прокурор прокурора ОСОБА_3 , представник потерпілої особи ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні наполягали на затвердженні угоди.

Заслухавши думки сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 472 КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угоду укладено добровільно, обвинувачена може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останньої наявні.

Дії ОСОБА_6 , які виразилися у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, за ч. 2 ст. 197-1 КК України кваліфіковані правильно.

ОСОБА_6 винувата у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та підлягає за це покаранню.

При призначенні покарання обвинуваченій суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а ще має бути і необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину.

Дослідженням даних щодо особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_6 несудима та ніколи не вчиняла кримінальних правопорушень, позитивно характеризується, працює, має утриманців, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено.

На підставі викладеного, суд цілком погоджується з умовами угоди, за якими обвинуваченій слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, оскільки, зважаючи на особу обвинуваченої, інші види покарань до неї застосовувати або недоречно, або неможливо.

Крім того, суд, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення, характеризуючи дані щодо обвинуваченої, доходить висновку про можливість її виправлення без реального відбування покарання, та від цього погоджується з умовами угоди щодо звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком, тривалістю у мінімальних межах, передбачених ч. 4 ст. 75 КК України, та поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Речові докази, процесуальні витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У кримінальному провадженні № 0000078 від 19.11.2024 р. затвердити угоду про визнання винуватості від 24.01.2025 р., укладену між начальником Бориславського відділу Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 і обвинуваченою ОСОБА_6 , за згодою представника потерпілої особи ОСОБА_4 , та за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Борислав Львівської області, громадянку України, визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, та на підставі ст. 76 КК України, покласти на засуджену обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що, відповідно ч. 1 ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення або визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів моменту отримання його копії з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_7