Справа № 539/906/25
Провадження № 1-кп/539/160/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000085, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2025 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тимки Лубенського району Полтавської області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, офіційно не працюючого, на військовому обліку військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, інвалідності не має, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Історія провадження

24 лютого 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2025 року за № 0000085, щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 539/906/25 між суддями від 24 лютого 2025 року визначено головуючого суддю Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 27 лютого 2025 року.

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року судовий розгляд у кримінальному провадженні призначено у відкритому судовому засіданні на 06 березня 2025 року, доручено Лубенському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_3

03 березня 2025 року до суду надійшло клопотання Лубенського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про продовження строку на підготовку досудової доповіді.

06 березня 2025 року клопотання органу пробації задоволено, відкладено розгляд справи на 03 квітня 2025 року.

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 , будучи обізнаним про те, що постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року у справі № 543/574/24, яка набрала законної сили 12 листопада 2024 року, його ( ОСОБА_3 ) позбавлено права керування транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення частини першої статті 129-1 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом при наступних обставинах.

Так, 11 лютого 2025 року, приблизно о 08.50 год ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Монастирській у місті Лубнах Полтавської області та на підставі підпункту 5 пункту 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію України» був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області для перевірки у зв`язку із введенням орієнтування за фактом самовільного залишення військової частини зі зброєю. Після чого, в ході перевірки документів відносно ОСОБА_3 було складено постанову від 11 лютого 2025 року серії ЕНА № 4050161 за частиною першою статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом водієм у якого відсутній чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

ОСОБА_3 обвинувачується в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

Позиція сторін судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті, підтримала у повному обсязі, просила визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, призначити йому покарання у виді одного року двох місяців позбавленням волі. Вказувала на можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку статті 75 КК України на строк, визначений судом, та із застосуванням щодо обвинуваченого вимог статті 76 КК України. Просила суд врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні двох дітей, а також досудову доповідь.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, вчинив зазначене кримінально каране діяння. Так, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати. Просив призначити мінімальне покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положення закону, якими керувався суд

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Частиною першою статті 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 607/19649/21 викладено висновок про те, що «кваліфікація кримінального правопорушення це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Умовами кримінальної відповідальності за будь-яку суспільно-небезпечну поведінку, зокрема і за невиконання судового рішення за частиною першою статті 382 КК України, є встановлена і доведена наявність у особи обов`язку вчинити певні дії (виконати судове рішення), а також реальна можливість виконати покладений на неї обов`язок. Встановлення підстави кримінальної відповідальності за умисне невиконання судового рішення обов`язково передбачає з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений частиною першою статті 382 КК України, може бути вчинений як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню.

Використання законодавцем у диспозиції статті 382 КК України словосполучень «невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду» та «перешкоджання їх виконанню» вказує на необхідність у кожному конкретному випадку звертатися як до тексту самого судового рішення, так і до норм законодавства, які визначають порядок виконання вироків, рішень, ухвал та постанов суду.

Обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлення у ньому вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої для виконання певним особам. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду.

Судом встановлено, що в обвинуваченого була наявна можливість виконати постанову Оржицького районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року у справі № 543/574/24 (утримуватись від керування транспортним засобом), проте він 11 лютого 2025 року керував автомобілем «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Зміст і призначення закріпленої у статті 263 КК України кримінально-правової заборони полягає насамперед у захисті суспільства й держави від найтяжчих насильницьких злочинів, умови для вчинення яких створює неконтрольований обіг зброї. Такі злочинні діяння є особливо небезпечними, адже ставлять під загрозу життя і здоров`я невизначеного кола осіб. Натомість згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

За змістом частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина друга статті 65 КК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Щире каяття обвинуваченого полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих пунктом 1 частини другої статті 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Висновки та мотиви суду

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування частини третьої статті 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання ОСОБА_3 у судовому засіданні відповідають фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються, його показання є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене, на думку суду, свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за частиною першою статті 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2024 року у справі № 755/3235/23 викладено висновок про те, що «загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема, статті 75 КК України приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням. Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК України».

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є нетяжким злочином (частина перша статті 382 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-невропатолога не перебуває, на утриманні має двох малолітніх дітей, із середньою освітою, не судимого, характеризується позитивно;

- обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно зі статтею 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений повністю визнав свою вину, проявив готовність понести відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до тексту досудової доповіді від 21 березня 2025 року результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 показали середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тобто небезпека може виникати періодично в залежності від посилення впливу криміногенних факторів. Дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування положень статей 69, 70, 71 КК України суд не знаходить.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого та критичним відношенням винного до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у виді одного року двох місяців позбавлення волі.

Також при призначенні покарання суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який має бажання виправитись, повну свідомість та відповідальність, зазначені вище обставини та приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку статті 75 КК України та із застосуванням щодо нього вимог статті 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 50, 6567 КК України, статтями 2, 7, 84, 100, 124, 349, 368371, 373, 374, 376, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази у кримінальному провадженні: два оптичні диски із відеозаписами нагрудної камери реєстратора інспектора СРПП ОСОБА_7 та реєстратора службового автомобіля з бодікамер працівників поліції та з реєстратора службового автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , за 11 лютого 2025 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень частини другої статті 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1