Дата документу 09.12.2024 Справа № 317/5809/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/5809/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/775/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2024 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 4 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000438, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Дізнавач сектору дізнання відділу поліції №6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 30 жовтня 2024 року майно, а саме, на речовину рослинного походження сіро - зеленого кольору та таблетки білого кольору, власник яких не встановлений та користувачем яких є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою запобігання можливості їх приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, з метою збереження речових доказів, заборонивши використання та розпорядження арештованим майном.

Під час досудового розслідування встановлено, що 30 жовтня до ВП №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що на блокпосту «З-07» поблизу с. Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області зупинено ОСОБА_9 , який при собі незаконно зберігав речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору та таблетки білого кольору.

30 жовтня 2024 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесені за №0000438.

30 жовтня 2024 року в період часу з 14 год. 44 хв. до 14 год. 49 хв., дізнавачем СД відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 проведено огляд місця події - території блокпосту З-07, який розташований в с. Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, в ході якого ОСОБА_9 добровільно видав речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору та таблетки білого кольору.

Опитаний ОСОБА_9 пояснив, що вилучену речовину рослинного походження сіро-зеленного кольору та таблетки білого кольору він зберігав для особистого вживання без мети збуту.

В обґрунтування клопотання дізнавач зазначив, що майно, на яке він просить накласти арешт, зберігає на собі слідову інформацію обставин вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим виникла необхідність вилучення зазначених речовин та предметів, тим самим обумовлено необхідністю збереження їх в такому ж вигляді, як і після виявлення кримінального правопорушення, з метою подальшого проведення на стадії досудового розслідування судових експертиз та можливість безперешкодного доступу до нього фахівцям (експертам) під час проведення судових експертиз (досліджень).

Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, мотивуючи рішення наявними недоліками поданого клопотання, а саме, до суду в якості додатку до протоколу огляду місця події не надано диск з відеозаписом, на час звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна жодній особі не було оголошено про підозру, клопотання не містить прохання та відповідних аргументів про розгляд вказаного клопотання без виклику особи, у якої було вилучено майно.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята в результаті неповноти судового розгляду та висновки якої не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що на теперішній час вилучені речовина рослинного походження сіро - зеленого кольору та таблетки білого кольору є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Звертає увагу на те, що оскільки на час проведення огляду та вилучення, достовірно не було відомо чи є у вмісті вказаної вилученої речовини рослинного походження сіро - зеленого кольору та таблеток білого кольору наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги чи прекурсори, зазначене майно є тимчасово вилученим, а тому підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

Вказує, що хоча і в резолютивній частини клопотання про арешт майна зазначено, що власник тимчасово вилученого майна не встановлений, водночас зазначено користувача майна - ОСОБА_9 та його адресу, та додано копію пояснення вказаної особи, в якому окрім адреси також зазначено контактний номер телефону.

Зауважує, що вилучене 30 жовтня 2024 року майно є тимчасово вилученим майном, тому необхідно було здійснити виклик користувача вказаного майна ОСОБА_9 для розгляду клопотання про арешт майна у спосіб, передбачений ст. 135 КПК України.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою накласти арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 30 жовтня 2024 року майно, а саме, на речовину рослинного походження сіро - зеленого кольору та таблетки білого кольору, власник яких не встановлений та користувачем яких є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою запобігання можливості їх приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, з метою збереження речових доказів, заборонивши використання та розпорядження арештованим майном.

У судовому засідання апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу без надання доповнень та просила її задовольнити.

Користувач майна - ОСОБА_9 до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подав.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону не дотримався, неправильно вирішив клопотання по суті, не врахував вимоги кримінального процесуального закону при відмові в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, як убачається із доданого до клопотання витягу з ЄРДР за №0000438 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України, 30 жовтня 2024 року до ВП №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що на блокпосту, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район с. Новоолександрівка зупинено ОСОБА_9 , який при собі незаконно зберігав речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору та таблетки білого кольору (а.с. 6).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 30 жовтня 2024 року випливає, що ОСОБА_9 добровільно видав паперовий згорток з речовиною сіро-зеленого кольору та 2,5 таблетки білого кольору. Вказані предмети вилучені та упаковані до паперового конверту (а.с. 11-15).

Із письмових пояснень ОСОБА_9 убачається, що під час поверхневої перевірки, в нього було виявлено речовину сіро-зеленого кольору та 2,5 таблетки метадону, які він у подальшому добровільно видав (а.с. 18-19).

Так, диспозиція ч. 1 ст. 309 КК України встановлює кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Предметом злочину, передбаченого ст. 309 КК України є наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги.

Тобто, вилучені під час обшуку речовина та таблетки можуть бути предметом злочину, передбаченого ст. 309 КК України.

Разом з цим, встановлення факту належності вилученої у ОСОБА_9 речовини та таблеток до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, на переконання колегії суддів, можливо лише шляхом проведення експертного дослідження, про що в своєму клопотанні і вказував дізнавач.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні дізнавача предмети відповідають критерію речового доказу, зазначеного у ст. 98 КПК України, а тому накладення арешту з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, буде відповідати вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, відомостей на підтвердження негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не надано та колегією суддів не встановлено.

Також, колегія суддів не погоджується з мотивами слідчого судді, які вказані на користь відмови у задоволенні клопотання дізнавача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Тобто, вказана норма КПК України передбачає відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у разі недоведеності ініціатором необхідності такого арешту та наявності ризиків передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Водночас, підставами для відмови у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказує, що до протоколу огляду місця події не надано диск з відеозаписом та клопотання не містить прохання та відповідних аргументів про його розгляд без виклику особи, у якої вилучено майно, у зв`язку із чим, прийшов до висновку, що клопотання подане з недоліками, що стало підставою для відмови у його задоволенні.

На переконання колегії суддів, з огляду на дослідження у судовому засіданні апеляційного суду як самого клопотання, так і доданих до нього доказів, подане клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

При цьому, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, слідчий суддя відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України мав процесуальну можливість повернути його прокурору, встановивши строк для усунення недоліків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що серед відомостей, які повинні бути зазначені в клопотанні про арешт майна, не міститься вимоги щодо зазначення ініціатором клопотання відповідних аргументів про розгляд клопотання без виклику особи, у якої вилучено майно.

Окрім того, прохання щодо розгляду клопотання про арешт майна без виклику особи, у якої вилучено майно, є лише правом особи, у разі встановлення нею такої необхідності.

Крім того, положення ст. 172 КПК України визначають порядок розгляду клопотання про арешт майна.

Так, із матеріалів клопотання убачається, що майно, на яке просить накласти арешт дізнавач, є тимчасово вилученим.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Із клопотання дізнавача випливає, що користувачем вилученої речовини та таблеток є ОСОБА_9 .

Крім того, в прохальній частині клопотання зазначені анкетні дані ОСОБА_9 , а в його письмових поясненнях вказаний його контактний номер телефону.

Отже, у разі, якщо слідчий суддя вважав за необхідним для розгляду клопотання про арешт майна викликати користувача майна - ОСОБА_9 , в матеріалах клопотання, на переконання колегії суддів, містилось достатньо даних для належного виклику вказаної особи.

При цьому, посилаючись на те, що в клопотанні не міститься прохання та відповідних аргументів про розгляд вказаного клопотання без виклику особи, у якої вилучено майно, слідчий суддя не врахував, що без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, розглядається тільки клопотання щодо майна, яке не було тимчасове вилучене.

Крім того, мотивуючи відмову у задоволенні клопотання дізнавача, слідчий суддя зазначив про відсутність осіб, яким би повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, разом з тим, КПК України не вимагає, щоб на момент розгляду клопотання про арешт майна у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, та конкретній особі було повідомлено про підозру.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою необхідно задовольнити клопотання дізнавача в повному обсязі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 4 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000438, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання дізнавача сектору дізнання відділу поліції №6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000438, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 30 жовтня 2024 року майно, а саме: на речовину рослинного походження сіро - зеленого кольору та таблетки білого кольору, власник яких не встановлений та користувачем яких є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4