печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0000066 відомості про яке 20.03.2023 внесені до ЄРДР за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина рф, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Новоайдар, Луганської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ; захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суд м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000066 відомості про яке 20.03.2023 внесені до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , вважав неможливим призначення обвинувального акта до судового розгляду, зазначаючи, що він не відповідає вимогам КПК України. Обґрунтовуючи свою позицію захисник клопотав про повернення обвинувального акта прокурору, з огляду на те, що при складанні обвинувального акта прокурором допущено низку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню його до розгляду в суді, зокрема: всупереч забороні надання будь-яких доказів вини (невинуватості) особи до початку судового розгляду, обвинувальний акт містить посилання на висновок експерта як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 , а також що обвинувальний акт не скріплений гербовою печаткою, а відтак не має статусу офіційного документа.

Окремо захисник ОСОБА_6 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , також клопотав про повернення обвинувального акта прокурору, посилаючись невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині не зазначення об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, не викладення фактичних даних і обставин, які підтверджують правову кваліфікацію та спосіб вчинення кримінальних правопорушень.

Прокурор ОСОБА_5 посилаючись на необґрунтованість клопотань захисників, вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, зазначаючи що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосується клопотання яке вирішується, суд приходить до наступних висновків.

Системний аналіз норм п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України свідчить про те, що повернення обвинувального акта прокурору передбачено у разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.

Повернення обвинувального акта прокурору є обґрунтованим, якщо виявлена невідповідність порушує права учасників кримінального провадження, вказаний недолік не можна усунути під час судового розгляду, або він перешкоджає прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні в частині вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,вимогам КПК України не відповідає.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації обвинуваченим права на захист.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

За практикою Європейського суду з прав людини формулювання обвинувачення повинно бути чітким та не двозначним, оскільки відомості, надані обвинуваченому та викладені в формулюванні обвинувачення повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (рішення ЄСПЛ у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року; рішення ЄСПЛ у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року).

Однак, зі змісту висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 3 ст. 332 КК України вбачається, що воно є не чітким, двозначним, містить внутрішні суперечності, в ньому відсутня об`єктивна сторона, не викладено фактичні дані і обставини, які підтверджують правову кваліфікацію та спосіб вчинення кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до сформульованої правової кваліфікації обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується одночасно у двох взаємовиключних діях, однією з яких є - незаконне переправлення осіб через державний кордон, а другою - сприяння вчиненню незаконного переправлення осіб через державний кордон порадами та наданням засобів.

При цьому, у сформульованому обвинуваченні та фактичних обставинах кримінального правопорушення з приводу «надання засобів» зазначається, що ОСОБА_4 надав відомості про осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Вишгородської РВА Київської області для внесення до розпорядження від 28.04.2023 № 324 «Про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб ЗСУ, інших утворених відповідно до Законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами», то з приводу обставин надання ОСОБА_4 будь-якій особі порад для незаконного переправлення осіб через державний кордон або безпосередньо незаконне переправлення осіб через державний кордон обвинувальний акт не містить і обвинувачення не розкрито та не деталізовано.

Крім того, вступ ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у злочинну змову (попередня змова) для вчинення незаконного переправлення осіб через державний кордон України у невстановлений час та у невстановленому місці (як слідує з обвинувального акта) свідчить про те, що обставини попередньої змови ОСОБА_3 з ОСОБА_4 обвинувачення неаргументоване, оскільки обставини попередньої змови не розкриті та не деталізовані.

Також, відповідно до сформульованої правової кваліфікації обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України керуючись корисливим мотивом.

Натомість у сформульованому обвинуваченні та фактичних обставинах кримінального правопорушення, обвинувальний акт не містить твердження про отримання ОСОБА_4 будь-яких коштів від будь-якої особи, а також не містить обставин виявлення або вилучення у ОСОБА_4 будь-яких коштів, пов`язаних із даним кримінальним правопорушенням, тому фактичні обставини обвинувачення в цій частині не розкриті та не деталізовані.

Враховуючи виявлену невідповідність, яка порушує право обвинуваченого, а також виходячи із того, що вказаний недолік перешкоджає прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду, суд вважає наявними обґрунтовані підстави для повернення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Некоректність обвинувального акта, який надійшов до суду, призводить до істотного порушення права на захист ОСОБА_4 , оскільки порушує його право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що регламентовано п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, та порушує основоположні права, гарантовані п.п. а), b) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушує принцип змагальності сторін, закріплений ст. 22 КПК України.

Приймаючи таке рішення суд враховує, що обвинувальний акт згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору, не виключно у разі недотримання при складанні обвинувального акта вимог ст. 291 КПК України, а і взагалі вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, особа стає обвинуваченим тоді, коли обвинувальний акт щодо якої переданий до суду саме у порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України вказаний перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини наголошує на конкретності висунутих обвинувачень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено: «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито відбулись і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення. Хоча ступінь детальності інформування обвинувачення залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому сенсі обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».

У рішенні Європейського суду з прав людини, «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначено, що «положення п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейського суду з прав людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду».

Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» № 25444/94 п. 52, рішення від 01.03.2001 у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95 п. 47).

Некоректність пред`явленого особі обвинувачення позбавляє розуміння його змісту, обрання ефективних засобів захисту.

У відповідності до п.п. a), b) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно та детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, забезпечуючи реалізацію права на захист обвинуваченої, з метою дотримання принципу змагальності сторін, суд дійшов висновку про повернення обвинувального акта з наведених підстав прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 22, 91, 110, 291, 314-316, 369 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000066 від 20.03.2023, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, повернути прокурору Печерської окружної прокуратури м. Києва у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Роз`яснити прокурору, що повернення обвинувального акта не передбачає поновлення завершеного досудового розслідування та не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог ст. 291 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду, через Печерський районний суд м. Києва, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_10