У Х В А Л А

04 грудня 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000524 за обвинуваченням ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Комсомольське Зміївського району Харківської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта від 31.10.2024 ОСОБА_5 обвинувачується в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин:

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_5 , зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України", Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь- яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 , був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , призваний по мобілізації відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №102 від 25.12.2023, 16.07.2024 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 та в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також враховуючи той факт, що старший солдат ОСОБА_5 будучи раніше судимим, останній раз 07.12.2022 Зміївським районним судом Харківської області до штрафу, а також відносно якого 27.09.2023 до Зміївського районного суду Харківської області направлено обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000107 від 12.07.2023 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст.190, ч. 4 ст.185 КК України, та 18.12.2023 обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000530 від 17.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив.

16.07.2024 близько 23:00 години ОСОБА_5 прийшов до квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання його знайомої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де також перебувала і його співмешканка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому, того ж дня та часу, перебуваючи в приміщенні квартири за вищевказаною адресою, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої ОСОБА_5 почав хапати руками ОСОБА_4 за верхній одяг та волосся, намагаючись силоміць виволокти з приміщення вказаної квартири у під`їзд будинку. Після того, у момент сварки, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , перемістились з приміщення вказаної квартири до коридору під`їзду будинку, де у останнього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_5 підійшов позаду ОСОБА_4 , та здійснивши стискання в області шиї ОСОБА_4 ліктем у згині правої руки, від чого остання втратила рівновагу, і присіла спиною до коробу вхідних дверей квартири ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізовувати зазначений умисел, ОСОБА_5 стоячи у безпосередній близькості до ОСОБА_4 , діючи умисно, зі значною силою наніс один удар лівою ногою по обличчю з лівої сторони ОСОБА_4 в ділянку щелепи, яка знаходилась у сидячому положенні, чим спричинив останній середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді травматичного двобічного перелому нижньої щелепи у ділянках лівого кута та тіла між 42, 43 зубами.

Під час підготовчого судового засідання потерпіла ОСОБА_4 подала заяву про відмову від обвинувачення ОСОБА_5 за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та просила закрити кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви потерпілої ОСОБА_4 мотивуючи тим, що кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , пов`язане з домашнім насильством, а тому воно не може бути закрите на підставі відмови потерпілої від обвинувачення. Висловив думку щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, а також щодо необхідності об`єднання зазначеного кримінального провадження з об`єднаними в одне кримінальними провадженнями № 0000107, № 0000530 за обвинуваченням ОСОБА_5 у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 2 статті 190, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 просили закрити кримінальне провадження на підставі заяви потерпілої про відмову від обвинувачення. Захисник висловив думку щодо відсутності обставин, що свідчили б про домашнє насильство у розглядуваному кримінальному провадженні.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши надані сторонами докази у кримінальному провадженні, суд дійшов наступного:

Відповідно пункту 2 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 477 Кримінального процесуального кодексу України зазначене провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до частини 4 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Пунктом 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

При цьому відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до абзацу 2 частини 7 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 477 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, у тому числі, щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин) Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до правового висновку Об`єднаної палати ККС ВС від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19 (провадження № 51-4000кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього (аналогічну позицію містить постанова ККС ВС від 10 березня 2020 року у справі № 531/270/19 (провадження № 51-5338км19)).

У постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 647/1931/19 (провадження № 51-174км20) ККС ВС не погодився із запропонованим стороною обвинувачення у касаційній скарзі підходом, що злочин щодо особи, яка зазначена в частинах 2 та 3 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (у цих частинах перелічені особи, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству), завжди має вважатися злочином, "пов`язаним з домашнім насильством" в значенні п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У цьому провадженні ККС ВС дійшов висновку, що посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, щоб стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською конвенцією та законом, що ухвалений з метою її імплементації. Для того, щоб обґрунтувати застосовність винятку щодо домашнього насильства у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є в той же час і жертвою домашнього насильства.

Так, у постанові від 28 лютого 2023 року у справі № 496/4142/14-к (провадження № 51-4103км22) ККС ВС зробив висновок, що обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

У статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" наведені наступні визначення термінів:

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно обвинувального акта від 31.10.2024 обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин у відношенні своєї співмешканки ОСОБА_4 . Тобто, вказані особи мають спільні права та обов`язки, оскільки є чоловіком та жінкою, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В обвинувальному акті у викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_5 прийшов до квартири за місцем проживання його знайомої, де також перебувала і його співмешканка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому, в приміщенні цієї квартири, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої ОСОБА_5 почав хапати руками ОСОБА_4 за верхній одяг та волосся, намагаючись силоміць виволокти з приміщення вказаної квартири у під`їзд будинку. Після того, у момент сварки, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перемістились з приміщення вказаної квартири до коридору під`їзду будинку, де у останнього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_5 підійшов позаду ОСОБА_4 , та здійснивши стискання в області шиї ОСОБА_4 ліктем у згині правої руки, від чого остання втратила рівновагу, і присіла спиною до коробу вхідних дверей квартири ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізовувати зазначений умисел, ОСОБА_5 стоячи у безпосередній близькості до ОСОБА_4 , діючи умисно, зі значною силою наніс один удар лівою ногою по обличчю з лівої сторони ОСОБА_4 в ділянку щелепи, яка знаходилась у сидячому положенні, чим спричинив останній середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді травматичного двобічного перелому нижньої щелепи у ділянках лівого кута та тіла між 42, 43 зубами.

Отже, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення містить не лише опис діяння, що містить склад кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , а й зазначення інших дій ОСОБА_5 у відношенні своєї співмешканки - потерпілої ОСОБА_8 , які не охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, але свідчать про наявність у діянні елементів (ознак) домашнього насильства у формі фізичного насильства, які містяться в переліку, наведеному у ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Таким чином, наявні підстави для відмови у закритті кримінального провадження на підставі заяви потерпілої ОСОБА_4 про відмову від обвинувачення ОСОБА_5 , враховуючи вимоги пункту 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо щодо наявності підстав для закінчення підготовчого провадження та об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне провадження.

Відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України.

У зв`язку з відсутністю клопотань сторін, питання щодо доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь не вирішувалося.

Підготовче провадження належить закінчити та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Згідно статті 334 Кримінального процесуального кодексу України, матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

У разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Оскільки частиною 2 статті 334 Кримінального процесуального кодексу України передбачено обов`язковість вирішення питання про об`єднання вказаних кримінальних проваджень, враховуючи наявність підстав для такого рішення, передбачених статтею 217 Кримінального процесуального кодексу України, належить об`єднати вказані кримінальні провадження в одне провадження, яке розглядати під № 621/3684/23.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 7 частини 1, частиною 7 статті 284, статтями 314, 315, 334 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у закритті кримінального провадження № 0000524 на підставі заяви потерпілої ОСОБА_4 про відмову від обвинувачення ОСОБА_5 у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

2. Закінчити підготовче провадження у кримінальному провадженні № 0000524 за обвинуваченням ОСОБА_5 у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та об`єднати його в одне провадження з об`єднаними в одне кримінальними провадженнями № 0000107, № 0000530 за обвинуваченням ОСОБА_5 у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 2 статті 190, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, судовий розгляд якого призначений на 04.12.2024.

3. Об`єднане кримінальне провадження розглядати в суді під №621/3684/23.

4. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1