Справа № 545/279/21
Провадження № 1-кп/545/26/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2025 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 10.04.2019 року, який надійшов з Полтавської місцевої прокуратури, стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Полтавського районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 10.04.2019 року, який надійшов з Полтавської місцевої прокуратури відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки на даний час не можливо закінчити кримінальне провадження з поважних об`єктивних причин, обґрунтувавши наявними ризиками встановленими при його обранні обвинуваченому, які не відпали на даний час зокрема ризик щодо переховування від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, прохав врахувати тяжкість інкримінованих злочинів а тому на думку прокурора тільки тримання під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В судовому засіданні захисник, адвокат ОСОБА_4 , заперечив проти даного клопотання, просив відмовити в його задоволенні та обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, так як ризики вказані прокурором нічим не підтверджені, розмір шкоди прокурором не доведено як і не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України. А тому зокрема оскільки розмір шкоди не доведено а досудовим слідством розмір шкоди визначений зі слів потерпілих, а тому вважає , що відносно обвинуваченого беззаперечно потрібно змінити запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою . А отже прохав обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений підтримав свого захисника вказавши, що ризики не підтверджені жодним доказом, він має двох неповнолітніх дітей , дружину, батьків та буде з`являтись до суду перебуваючи не під вартою.

Потерпілі до суду не з`явились.

Заслухавши думку учасників судового провадження, враховуючи матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб.

Відповідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, при цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Судом встановлено, що у ході досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 12.11.2020 р. який неодноразово продовжувався ухвалами Полтавського районного суду Полтавської області.

Враховуючи особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, наявність існування встановлених судом ризиків на даний час, передбачених п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України є доведеними прокурором, та оцінюючи сукупність вказаних обставин, а саме : вагомість наявних доказів щодо вчинення кримінальних правопорушень та їх тяжкість, у вчиненні яких він обвинувачується, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннях, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому, про необхідність задоволення клопотання прокурора згідно ч. 1 ст. 197 КПК України, а саме продовження для обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, так як вказані ним ризики доведені прокурором.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, оскільки тяжкість обвинувачень не може бути виправданням тривалих періодів попереднього ув`язнення, крім випадку, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що попри презумпцію невинуватості переважує принцип поваги до особистої свободи. Крім цього, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів та з часом перебування під вартою ризик переховування від суду не зменшується.

Суд враховує ту обставину , що по справі хоча досліджені письмові та речові докази, однак остаточне з`ясування щодо доведеності вини обвинуваченого щодо інкримінованого злочину зокрема висновку про недоведеність розміру завданої шкоди потерпілими і відповідно тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 злочинів можливо лише при ухваленні вироку складеного в нарадчій кімнаті, а тому посилання захисника на те, що розмір шкоди не доведено та відповідно тяжкість злочинів на даному етапі розгляду справи є передчасним та відповідно не встановленим судом в ході розгляду справи.

Приймаючи рішення щодо клопотання суд враховує висновки викладені в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 19.09.2023 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подану на ухвалу Полтавського районного суду від 03.08.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які на даний час є актуальними.

Також суд приймає до уваги, що згідно ухвали Полтавського апеляційного суду від 19.10.2022 року апеляційною інстанцією обрано до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави з викладенням підстав щодо необхідності обрання такого заходу а тому на даний час щодо ОСОБА_5 існує і альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

З огляду на суть пред`явленого обвинувачення, наявність доведених прокурором ризиків підтверджені ухвалами суду, суд вважає, що наявні підстави вважати ОСОБА_5 суспільно небезпечним внаслідок інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки він може бути в силу певних обставин та особистих якостей суспільно-небезпечним, тому клопотання захисника про застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме домашній арешт не підлягає задоволенню.

А тому враховуючи встановлені обставини і ризики, суд вважає, що вони в даний час свідчать про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких видів запобіжного заходу, що передбачені ч.1 ст.176 КПК України, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, а тому строк тримання під вартою слід продовжити на 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 315, 316 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області задовольнити.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовані відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб, а саме: з 18.03.2025 року до 16.05.2025 року включно.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого щодо заміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Копію ухвали направити до Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1