печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 20.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження №0000862 від 07.10.2024,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 20.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження №0000862 від 07.10.2024.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 , вказує, що оскаржувана постанова слідчого є необґрунтованою, немотивованою, такою, що оскаржувана постанова слідчого є протиправною, не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, а наведені в ній висновки суперечить доказам та фактичним обставинам кримінального провадження.

Адвокат, що подав скаргу в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином.

Правило неможливості розгляду скарг в порядку ст. 303 КПК України передбачає обов`язкову участь такої особи, разом з тим, про розгляд скарги адвокат повідомлений належним чином, при цьому враховуючи розгляд даної категорії скарг, слідчий суддя дійшов висновку про розгляд скарги за відсутності особи, яка його подала.

Слідчий, прокурор не з`явився у судове засідання, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, подав заперечення на скаргу.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за скаргою дійшов наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до положень ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

На стадії досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником можуть бути оскарженні рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, що встановлено п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, щоГоловним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000862 від 07.10.2024, у тому числі за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ст. 219 та ч. 3 ст. 209 КК України та інших осіб.

Так, до Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 від 17.06.2024 про допит за участі підозрюваної ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_3 експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6 .

Постановою слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 20.06.2024 у задоволенні вказаного вище клопотання відмовлено.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмови, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Зі змісту постанови вбачається, що в обґрунтування відмови в задоволенні клопотання, слідчий вказав, що згідно із ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Частиною другою статі 65 КПК України не можуть бути допитані як свідки серед інших експерти - щодо роз`яснення наданих ними висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону' України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів. явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінальною правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 69 КПК України експерт зобов`язаний прибути до суду і дати відповіді на запитання під час допиту.

Одночасно з цим, статтею 70 КПК України визначено, що за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого, які викладені в постанові та вважає, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч. 2. ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, так як постанова містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття, їх обґрунтування, які стороною спростовано не було.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням наведеного вище прийшов до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, стороною захисту не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували для скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання, а відтак скаргу слід залишити без задоволення, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 221, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 20.06.2024 про відмову у задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження №0000862 від 07.10.2024 - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1