Справа № 541/3538/24
Провадження № 1-кп/541/78/2025
У Х В А Л А

іменем України

12 березня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 12 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 11 квітня 2025 року закінчується строк обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, яке він мотивував наступним. Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово було продовжено. Прокурор зазначив, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. Підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 під час судового розгляду є наявність обґрунтованого обвинувачення щодо останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке кваліфікуються як особливо тяжке, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Метою застосування вказаного запобіжного заходу є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що може бути виражено у неявці обвинуваченого на виклики до відповідних органів; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор зазначив, що ОСОБА_4 на час затримання не мав міцних соціальних зв`язків, майна у значних розмірах або місця роботи, які б утримували його за місцем мешкання, джерело його доходів не відоме, він проживає не за місцем реєстрації, а тому в будь-який час може змінити місце проживання, виїхавши за межі міста та району на територію, яка буде знаходитися поза юрисдикцією Миргородського районного відділу поліції, без значних наслідків для себе. При цьому, ОСОБА_4 самовільно покинув місце свого проживання під час проведення обшуку з метою переховування від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення за місцем свого проживання на території м. Миргорода Полтавської області. Не виключається наявність в його оточенні осіб, які сприяли скоєнню кримінального правопорушення або взагалі є його співучасниками. Особи, які безпосередньо брали участь у документуванні факту незаконного зберігання ОСОБА_4 особливо небезпечних психотропних речовин, проживають в тому ж населеному пункті, що і останній. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде запобігати спробам обвинуваченого незаконно впливати на свідків. Характер, тяжкість, обставини та період вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, факт зберігання предметів злочинної діяльності за місцем проживання свідчать про їх систематичність, а отже підтверджує можливість вчинити нове кримінальне правопорушення аналогічного або іншого характеру, зокрема з корисливим мотивом. Заявлені ризики не зменшилися і не відпали, тому існує необхідність у продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався, востаннє до 11 квітня 2025 року.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначено в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина.

Згідно практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню, були встановлені на стадії досудового розслідування та враховані слідчим суддею під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 обрано з урахуванням тяжкості інкримінованого йому злочину, даних про його особу, а також наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вказані ризики не зникли, є реальними та дійсними.

Прокурором доведено, що, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обвинувачений може ухилитися від суду. Так, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке йому загрожує, обвинувачений може переховуватися від суду. Оскільки свідки по даному кримінальному провадженню не були допитані судом, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме можливість впливу на них для подальшої зміни ними показань у кримінальному провадженні, що унеможливить безпосереднє та об`єктивне дослідження доказів та надання їм належної оцінки. Крім зазначеного, враховуючи характер злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому належить утримувати під вартою, оскільки саме цей вид запобіжного заходу зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого про зменшення розміру застави, суд зазначає, що визначений обвинуваченому розмір застави відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України є мінімальним, тому підстави для задоволення його клопотання відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 94, 176-178, 193, 194, 196, 198, 205 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів по 10 травня 2025 року включно, визначивши обвинуваченому заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, однак ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

СуддяОСОБА_1