Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1103/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/131/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №296/1103/25 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 31.01.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.03.2025, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою обраховано з моменту фактичного затримання, тобто з 29.01.2025 з 14 год. 50 хв.

Встановлено строк дії ухвали - до 29.03.2025 року включно.

Відповідно до ст.206 КПК України зобов`язати уповноважених осіб ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», а також інших установ за місцем утримання підозрюваного ОСОБА_8 , невідкладно провести медичне обстеження підозрюваного.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постанови нову, якою відмовити слідчому СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 у застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в разі необхідності обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання останнього: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги той факт, що жоден із долучених до клопотання про застосування запобіжного заходу документ не вказує на протиправність (злочинність) дій його підзахисного. Вважає, що слідчий суддя поверхнево підійшов до розгляду вказаного клопотання, усунувся від встановлення фактичних обставин справи та постановив надмірно суворе рішення. Вважає, що ні в повідомленні про підозру, ні в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні в самій ухвалі не вказано жодного конкретного ризику щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

В свою чергу, як убачається з матеріалів судового провадження №296/1103/25, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000044 від 14.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідування встановлено, що у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, за пропозицією Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та станом на 29.01.2025 припинено або скасовано не було.

Так, не пізніше 07.10.2024 у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на особисте протиправне збагачення шляхом вимагання грошових коштів у адвоката ОСОБА_10 з погрозами насильства над потерпілим та його близькими родичами.

З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці, 07.10.2024 о 14 год. 14 хв. з використанням власного номеру мобільного телефону НОМЕР_1 за допомогою мобільного застосунку «Viber» надіслав текстові повідомлення адвокату ОСОБА_10 на номер НОМЕР_2 , в яких звинувати останнього у неналежному виконанні своїх професійних обов`язків під час надання йому правової допомоги, хоча будь-яких письмових угод чи усних домовленостей раніше між ними не існувало, та висунув вимогу повернення надуманого заплаченого гонорару. В подальшому ОСОБА_8 , діючи умисно, продовжував висловлювати аналогічні вимоги адвокату ОСОБА_10 , які поєднував з погрозами насильства над потерпілим та його близькими родичами.

Надалі 05.01.2025 о 23 год. 22 хв., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, спрямований на кримінально-протиправне заволодіння чужим майном шляхом вимагання передачі чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з використанням власного номеру мобільного телефону НОМЕР_1 за допомогою мобільного застосунку «Viber» надіслав текстове повідомлення адвокату ОСОБА_10 на номер НОМЕР_2 , зміст якого полягав у вимозі повернення йому вигаданого боргу в сумі 550 доларів США, 200 евро та 2 700 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом вимагання передачі чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, у період з 05.01.2025 по 28.01.2025 аналогічним способом неодноразово висловлював ОСОБА_10 незаконні вимоги у передачі зазначеної вище суми грошей як видуманого боргу останнього перед ОСОБА_8 , які поєднувались погрозами насильства над потерпілим та його близькими родичами.

Також, з метою реалізації свого злочинного умислу, 28.01.2024 близько 15 год. ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_10 поблизу торгівельного центру «Житній», який знаходиться в м. Житомир, площа Житній Ринок, 1. Під час зустрічі ОСОБА_8 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, спрямований на вимагання коштів у потерпілого ОСОБА_10 , вкотре висловив вимогу повернення йому вигаданого боргу в сумі 550 доларів США, 200 евро та 3000 гривень, яка супроводжувалась погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами. Побоюючись за своє життя і здоров`я та життя і здоров`я своїх рідних, ОСОБА_10 погодився надати зазначену ОСОБА_8 суму грошей та домовився про зустріч 29.01.2025.

Так, 29.01.2025 близько 14 год. 40 хв. ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом вимагання передачі чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, зустрівся з ОСОБА_10 поблизу Національного музею космонавтики ім. С.П. Корольова в м. Житомир по вул. Дмитрівська поблизу буд. № 2. Під час зустрічі ОСОБА_8 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій злочинний намір, вчергове висловив вимогу повернення йому вигаданого неіснуючого боргу в сумі 550 доларів США, 200 евро та 3000 гривень, яка супроводжувалась погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами. На виконання вказаної кримінально-протиправної вимоги ОСОБА_10 передав ОСОБА_8 конверт з грошима (імітаційними засобами) в сумі 900 доларів США, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами (вимагання), вчинені в умовах воєнного стану, кваліфіковано за ч.4 ст.189 КК України.

30.01.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами (вимагання), вчиненій в умовах воєнного стану.

30.01.2025 старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

В свою чергу, у відповідності до матеріалів судового провадження №296/1103/25, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

Наявні у провадженні докази, як вважає апеляційний суд, переконливо вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Так, обґрунтованість підозри повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 15.01.2025; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 від 29.01.2025; протоколом виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів від 29.01.2025; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 29.01.2025, протоколом обшуку від 29.01.2025; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 28.01.2025; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту, що прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Наведене адвокатом в апеляційній скарзі, так і доводи сторони захисту в судовому засіданні апеляційного суду щодо невинуватості ОСОБА_8 в інкримінованих злочинних діях, не спростовують даних, що ОСОБА_8 може бути причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Переконливих доказів на спростування цього стороною захисту не надано. Версія сторони захисту на противагу доводам обвинувачення є непідтвердженою.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника, що слідчим та прокурором не доведена обґрунтованість підозри у вчиненні його підзахисним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В свою чергу, як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Зокрема, на думку апеляційного суду при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 , фактичні обставини його вчинення, наслідки, суспільну небезпеку, тощо.

Крім того, як убачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.189 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного ОСОБА_8 , переховуватися від органу досудового розслідування чи суду.

В даному випадку слід взяти до уваги і фактичні обставини інкримінованих дій, їх наслідки, об`єктивну значну суспільну небезпечність інкримінованого, що на думку апеляційного суду, підсилює вище зазначений процесуальний ризик.

Крім того, у відповідності до матеріалів провадження, останній не має міцних соціальних зв`язків, ніде не працює, на утриманні осіб не має, що дає йому можливість змінити своє місце проживання, виїхати в іншу місцевість.

Також, апеляційний суд погоджується і з наявністю процесуального ризику вчинення підозрюваним спроб протиправного впливу на відповідних учасників кримінального провадження будь яким шляхом для зміни, відмови від показів останніх, зокрема на потерпілого ОСОБА_10 . Також, слід врахувати і стадію досудового розслідування у цьому провадженні, яка потребує з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що є доведеним ризик того, що ОСОБА_8 з метою виправдання своїх дій, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення в межах кримінального провадження №0000044 від 14.01.2025, враховуючи зокрема те, що наразі органом досудового розслідування вживаються відповідні заходи, спрямовані на встановлення інших речових доказів у кримінальному провадженні. Слід врахувати і те, що досудове розслідування (фактично початкова стадія) триває та триває збір доказів у кримінальному провадженні.

Також, є доведеним в даному випадку і наявність процесуального ризику вчинення підозрюваним продовжити кримінальне правопорушення, з огляду на характер та фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, переконливо виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно існують, підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення, а також завдання даного кримінального провадження, які зводяться, в тому числі, до притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, тому обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою, забезпечить та гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде сприяти забезпеченню досягнення завдань даного кримінального провадження на цій стадії.

При цьому, апеляційні посилання сторони захисту (в суді апеляційної інстанції) на те, що підозрюваний має місце постійного проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, не спростовують вище наведеного, як і не є об`єктивними підставами для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосований винятковий запобіжний захід як тримання під вартою.

В свою чергу, гарантії підозрюваного (в суді апеляційної інстанції) дотримуватись належної процесуальної поведінки при зміні запобіжного заходу, не доводять по-за розумним сумнівом дотримання останнім відповідної сталої процесуальної поведінки, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

Істотних порушень кримінального процесуального закону в частині визначення міри запобіжного заходу, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 31.01.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.03.2025, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :