ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001151 від 12.12.2024 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2024року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий СВ Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що згідно ст. 68 Конституції України, ОСОБА_4 , зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 , зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до співслужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів,

ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вирішив вчинити дії, направлені на відкрите заволодіння чужим майном, будучи раніше неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів, маючи не погашену судимість, на шлях виправлення не став та повторно, підозрюється у вчиненні корисливого злочину за наступних обставин:

Згідно Указу Президента України № 64/2022 - у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України, в тому числі Харківської області, введено військовий стан із 05.30 год 24.02.2022, який продовжено по теперішній час.

Під час досудового розслідування встановлено, що 11 грудня 2024 року, близько 20 години 00 хвилини, точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось, солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на посаді стрільця 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 4 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) ВЧ НОМЕР_1 , перебував біля магазину «Продукти», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та побачив, що з нього виходить потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сідає на свій велосипед та вішає сумку на кермо праворуч. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майном (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Реалізовуючи злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, повторно, діючи в умовах воєнного стану, підійшов до потерпілої, дістав із кишені предмет зовні схожий на аерозольний балончик та розпилив газо-перцову суміш біля обличчя потерпілої, подразнивши їй очі. Після чого схопив сумку, всередині якої знаходились: мобільний телефон «Redmi» темного кольору, гаманець чорного кольору з грошовими коштами у сумі 2300 гривень та банківськими картками. ОСОБА_4 усвідомлюючи, що ОСОБА_7 розуміє, що він вчиняє протиправні дії та може покликати на допомогу, почав бігти від неї. Таким чином останній з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми діями матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ряське Машівського району, Полтавської області, громадянина України, раніше судимий 01 серпня 2024 року Машівським районним судом Полтавської області за ст. ст. ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, умовно-достроково звільнений для проходження військової служби за контрактом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення злочину перебував на посаді стрільця 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 4 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) ВЧ НОМЕР_1 , шпк «солдат», ВОС-100915А.

14 грудня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами допиту потерпілої, протоколами огляду місця події, протоколом пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками та іншими матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Слідчий зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Метою та підставою застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до вимог ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам:

1) відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 177 КПК України наявним є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду у зв`язку з мірою покарання, яка загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

2) відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наявним є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального провадження, за яких підозрюваний ОСОБА_4 може мати інформацію щодо фактичного місця мешкання та місця перебування потерпілої, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь.

3) відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України є ризик того, що ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність, а саме й надалі вчиняти аналогічні дії, оскільки у останнього судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, раніше неодноразово вчиняв майнові злочини, в тому числі й розбій, на шлях виправлення не став, що дає органу досудового розслідування вважати, що злочинні дії ОСОБА_4 носять систематичний характер.

У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що останній вчинив злочин, що відноситься до категорії тяжкого злочину, обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети кримінального провадження, а також запобігання зазначеним вище ризикам.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину поєднаному із застосуванням насильства потерпілій, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, орган досудового розслідування просить не визначати розмір застави.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував із застосуванням відносно нього запобіжного заходу тримання під вартою.

Вислухавши позицію сторін кримінального провадження, дослідивши надані докази суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, про що зазначено в частині 2 ст. 177 КПК України

Стаття 178 КПК України зобов`язує суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 цього кодексу, оцінити в сукупності й всі обставини перелічені цією статтею.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою, враховуючи, що рішення про продовження строку тримання під вартою обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи, що рішення про продовження строку у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, але, на думку суду, навіть обґрунтоване звинувачення у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому при вирішенні вказаного клопотання, крім наявності ризиків, встановлених при обранні запобіжного заходу, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і які не відпали на теперішній час, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується; характер інкримінованого злочину, вік і стан його здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, репутацію, те, що він на момент вчинення злочину перебував на посаді стрільця 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 4 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) ВЧ НОМЕР_1 , шкп «солдат», ВОС-100915А, а також те, що він умовно-достроково звільнений для проходження військової служби за контрактом, раніше неодноразово притягувався до кримінаьної відповідалоьності у тому числі за корисливі злочини, знову підозрюється у скоєнні тяжкого злочину не зважаючи на умовно-дострокове звільнення у зв`язку із укладенням контракту для захисту держави, наявність нової підозри стосовно ОСОБА_4 за скоєння корисного злочину, що у сукупності свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та систематичну антисоціальну поведінку, в зв`язку із чим суд вважає, що інша міра запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та його належну поведінку.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України».

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, оскільки не зникли наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, а відтак суд вважає доцільним обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

З огляду на це, інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належну поведінку, а також запобігти спробам переховування від суду та вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину пов`язаному із застосуванням насильства відносно потерпілої, суд, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначає.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 198, 217, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, а саме до 14 квітня 2025 року включно.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 Зи