Справа № 944/6119/24
Провадження №1-кп/944/808/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000680 від 17.09.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Коханівка Яворівського району Львівської області, який зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , не працює, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 24.04.2023 року, яка набрала законної сили 05.05.2023 року ОСОБА_4 у зв`язку з несплатою аліментів на утримання своїх дітей в сумі 123 903 грн. 62 коп. було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

07.06.2023 року ОСОБА_4 поставлений на облік в Яворівському районному відділі філії державної установи «Центр пробацїї» у Львівській області.

22.08.2023 року ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомлений з порядком відбування адміністративного стягнення, під особистий підпис отримав направлення в комунальне підприємство Яворівської міської ради «Житлокомунсервіс» для відбування вказаного адміністративного стягнення, починаючи з 01.09.2023 року.

В подальшому, ОСОБА_4 без поважних причин до відпрацювання суспільно корисних робіт з 01.09.2023 року по 09.09.2023 року не приступив, за викликами до центру пробації не з`являвся. Як наслідок, постановою Яворівського районного суду від 21.11.2023 року за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 3 доби, яке він відбув повністю у встановленому законом порядку.

В подальшому, ОСОБА_4 будучи належним чином ознайомлений з порядком відбування адміністративного стягнення, під особистий підпис отримав направлення в комунальне підприємство Яворівської міської ради «Житлокомунсервіс» для відбування вказаного адміністративного стягнення, починаючи з 01.04.2024 по 19.04.2024.

Незважаючи на це, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-4 КУпАП та розділів XI-XV Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №474/5 від 19.03.2019, повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, після притягнення останнього до адміністративної відповідальності вказаною вище постановою Яворівського районного суду за ст. 183-2 КУпАП, продовжив ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, а саме: в період часу з 01.04.2024 по 19.04.2024 ОСОБА_4 без поважних причин не з`явився в комунальне підприємство Яворівської міської ради «Житлокомунсервіс» для відбування вищевказаного адміністративного стягнення, тобто злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт. Як наслідок, станом на 09.09.2024 року ОСОБА_4 не відбув жодної години із призначених 120 годин суспільно корисних робіт.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у злісному ухиленні від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.389-2 КК України, свою вину визнав повністю та дав суду показання. Просив суворо не карати, зазначив, що шкодує про вчинене, буде старатись виправитись, шукати роботу та сплачувати аліменти.

Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор також не оспорює фактичних обставин, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ст.389-2 КК України, як злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також враховує дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, вік обвинуваченого та досудову доповідь органу пробації щодо особи обвинуваченого, за якою, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений органом пробації як середній та висновок органу пробації про ймовірність виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.66 КК України визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.389-2 КК України.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не числиться, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ, а саме особову справу №13/2023 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копію постанови Яворівського районного суду Львівської області від 24.04.2023 та копію супровідного листав від 16.05.2023 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Суддя ОСОБА_1