Справа № 632/2211/24
провадження № 1-кп/632/104/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20000288 від 13 липня 2024 року, щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буринь Сумської області, який має повну загальну середню освіту, неодружений, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, а відповідно до ст. 89 КК України є несудимим, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне поводження з холодною зброєю без передбаченого законом дозволу за таких обставин.

Так, навесні 2023 року (точну дату та час не встановлено), обвинувачений ОСОБА_3 перебував в узліссі, що знаходиться за КНП «Первомайська ЦРЛ», яка розташована за адресою: Харківська область, м. Первомайський (нині м. Златопіль), вул. Світанкова, 3а, де знайшов військовий багнет-ніж моделі «6Х5» до автоматів АК-74, який належить до бойової клинкової холодної зброї колючо-ріжучої дії.

У цей час у ОСОБА_3 раптово виник намір на незаконно носіння вищевказаної холодної зброї.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , не маючи передбаченого законом дозволу, порушуючи положення спеціального порядку набуття прав власності громадянами на окремі види майна, встановленого Постановою Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів", затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622, заволодів військовим багнет-ножем моделі «6Х5» до автоматів АК-74 та поклав його до свого рюкзака, тим самим почав незаконне носіння холодної зброї (транспортування безпосередньо при собі).

Достеменно усвідомлюючи, що придбаний ним предмет є холодною зброєю, 12 липня 2024 року у вечірній час (точний час не встановлено), обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння холодної зброї, поклав військовий багнет-ніж моделі «6Х5» до автоматів АК-74 до свого рюкзака та направився до магазину «Нижній», який розташований за адресою: Харківська область, Лозівський район, м. Первомайський (нині м. Златопіль), 3 м-н, буд. 7.

Прибувши до вищевказаного магазину, обвинувачений ОСОБА_3 став показувати невстановленій під час досудового розслідування особі військовий багнет-ніж моделі «6Х5» до автоматів АК-74, тим самим продовжуючи незаконне носіння вищевказаної холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

13 липня 2024 року у період часу з 00:40 до 01:20 працівниками поліції ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області було виявлено та вилучено в обвинуваченого ОСОБА_3 холодну зброю - військовий багнет-ніж моделі «6Х5» до автоматів АК-74 на відкритій ділянці місцевості, розташованій поряд із будинком №6, що знаходиться на 3 м-ні м. Первомайський (нині м. Златопіль) Лозівського району Харківської області, яку останній незаконно носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Такі умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України, як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

ІІ. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

05 березня 2025 року між прокурором Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою прокурор та обвинувачений, представлений захисником ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України.

Зокрема, в угоді про визнання винуватості зазначено, що обвинувачений під час досудового розслідування повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, сприяв якнайшвидшому розкриттю вчиненого злочину, даючи правдиві та повні показання, що відповідає суспільним інтересам у швидкому досудовому розслідуванні та судовому провадженні, а також сприяв проведенню досудового розслідування.

Враховуючи зазначене, сторони угоди погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком.

Сторонами також узгоджено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 просили суд ухвалити рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 05 березня 2025 року.

ІІІ. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, розглядаючи відповідно до ч. 2 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження цієї угоди про визнання винуватості, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо нетяжких злочинів може бути укладена угода про визнання винуватості за ініціативою прокурора та обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_4 під час судового розгляду вказав, що при укладенні цієї угоди дотримано вимоги КПК та КК України. Діям обвинуваченого ОСОБА_3 надано правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 263 КК України. Також прокурор зазначив, що умови угоди, зокрема щодо узгодженого покарання у вигляді двох років позбавлення волі із узгодженим звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на підставі ч. 2 ст. 75 КК України, цілком відповідають інтересам суспільства, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не був судимий, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, за відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 під час судового розгляду також просили затвердити цю угоду з прокурором і призначити узгоджену в ній міру покарання.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а саме носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, підтвердив обставини його вчинення, зазначені в угоді та обвинувальному акті, і розкаявся у своїх діях. Також обвинувачений заявив, що спроможний реально виконати взяті на себе зобов`язання відповідно до угоди. Він надав згоду на призначення узгодженої міри покарання, зазначивши, що не заперечує проти призначення йому такого покарання, узгодженого із прокурором, розуміючи, що санкція ч. 2 ст. 263 КК України передбачає також інші види покарання.

Захисник ОСОБА_5 наполягала на відсутності підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, зазначивши, що підзахисному були роз`яснені всі умови угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також види покарання, передбачені ч. 2 ст. 263 КК України. Її підзахисний добровільно погодився на вид покарання, запропонований прокурором.

Отже, судом під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України - носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, що, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Суд, заслухавши пояснення сторін угоди, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним.

Для з`ясування добровільності укладення угоди судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, передбачений вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілих у цьому кримінальному провадженні немає, вчиненим кримінальним проступком завдано шкоду лише державним та суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Згідно зі ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття.

Згідно зі ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він має повну загальну середню освіту, неодружений, офіційно не працевлаштований, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, відповідно до ст. 89 КК України є несудимим.

Згідно з висновком досудової доповіді органу пробації, ОСОБА_3 раніше не засуджувався за злочини, пов`язані з насильством. За даними інформаційного порталу Національної поліції України, він не притягувався до адміністративної відповідальності за насильницькі правопорушення, у побуті неконфліктний, неагресивний, відомості про ймовірні прояви агресії, загрозу життю та здоров`ю окремих осіб не встановлено. На момент складання судової доповіді ОСОБА_3 не працевлаштований, повідомив, що вже тривалий час ніде не працює, проживає за рахунок матері, яка є пенсіонеркою. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 є середнім, ризик небезпеки для суспільства - середнім, а його виправлення без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої загрози для суспільства.

Аналізуючи зміст угоди в частині обраного покарання, суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам його призначення, передбаченим ст. 50, 65-67 КК України, а саме: воно пропонується в межах, встановлених у санкції відповідної частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня його тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи і даних, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає можливим призначити йому узгоджене покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом із цим суд, враховуючи узгоджене сторонами звільнення обвинуваченого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, ухвалює рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік із покладенням відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК та КК України, а її укладення сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, існують всі правові підстави для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

IV. Щодо вирішення інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується кримінальне провадження.

При цьому майно, яке не має жодної цінності і не може бути використане, підлягає знищенню або, у разі необхідності, передається до криміналістичних колекцій експертних установ або зацікавленим особам на їхнє прохання.

Отже, враховуючи думку сторін та відсутність прохань зацікавлених осіб, суд вважає необхідним знищити речові докази як майно, що не має жодної цінності і не може бути використане.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, у сумі 1 514 грн 56 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Відповідно до ухвали слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 жовтня 2024 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з альтернативою у вигляді застави в розмірі 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн.

Відповідно до квитанції № 297430667 від 14 жовтня 2024 року, заставодавець ОСОБА_6 внесла заставу за ОСОБА_3 в розмірі 30 280 грн, після чого обвинувачений був звільнений з-під варти із встановленням обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, які під час судового розгляду не було продовжено через відсутність клопотання з боку сторони обвинувачення.

Порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року № 15, також передбачає їх повернення.

Зокрема, коштам, внесеним як застава, підлягає повернення повністю або частково у випадках, передбачених КПК України.

Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі його відсутності - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку (пункти 7-8).

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, яка не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому або заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

При цьому застава, внесена підозрюваним або обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Отже, враховуючи, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого, судом не встановлено, а запобіжний захід у вигляді застави не був порушений під час судового розгляду, суд вважає необхідним припинити дію запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили та повернути заставодавцю ОСОБА_6 внесений розмір застави.

Крім того, суд вважає необхідним, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 період попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2024 року по 14 жовтня 2024 року, включно, до строку відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 05 березня 2025 року між прокурором Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у прд`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю 1 (один)роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Зарахувати ОСОБА_3 попереднє ув`язнення з 12 жовтня 2024 року по 14 жовтня 2024 року, включно, у строк відбування покарання.

Припинити дію запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерту, в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 (п`ятдесят шість) коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Речові докази по кримінальному провадженню: багнет-ніж моделі «6Х5» до автоматів АК-74 - знищити.

Повернути заставодавцю - ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн., внесену відповідно до квитанції № 297430667 від 14 жовтня 2024 року за ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, яка тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1