КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» та робочим місцем прокурора ОСОБА_5 , матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року, зокрема, ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 31 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Таке рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставини його вчинення і тяжкість, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливістю переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, впливу на потерпілих у кримінальному провадженні, як і можливість продовжити кримінальне правопорушення, які на даний час існують та не зменшилися, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не буде достатнім у даному кримінальному провадженні для досягнення його цілей.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/6257/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

під вартою незаконною через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, порушення права на свободу та презумпції невинуватості, а також порушення вимог КПК України, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою, та з можливістю визначення застави.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у судовому засіданні прокурор в чергове не довів, а суд першої інстанції не врахував те, що, зі спливом часу, застосування альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , в тому числі у виді домашнього арешту чи внесення застави, не достатні та є ризиковими.

Натомість захистом в чергове доказано, що ризики зі спливом часу зменшились, тобто з п`яти ризиків, на які в попередні рази посилався прокурор, станом на сьогодні зменшились до трьох ризиків, що підтверджується клопотаннями прокурора за минулі місяці.

Окрім того, зазначає, що з матеріалів справи відомо, що за чотири роки судового розгляду позиція прокурора при розгляді клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою завжди ґрунтувалася тільки на припущеннях, прокурор посилався виключно на тяжкість злочину і події, до якої призвели начебто злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , вказуючи на них, як на підставу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при тому, що за весь період судового розгляду суд ще навіть не дослідив повністю письмові докази, не заслухав пояснення свідків, потерпілих та інших учасників процесу.

Також в оскаржуваній ухвалі не зазначені докази прокурора та інші обґрунтування, що вказують на мету запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому вважає, що позиція прокурора є лише припущенням, яке не підтверджується доказами, в т.ч. переховування від слідства чи вплив на потерпілих, свідків або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому жодним чином з даної ухвали суду не вбачається, що прокурор довів наявність хоча б одного з ризиків, на які посилається у клопотанні, та долучив докази до цього клопотання, які могли б містити відомості щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та існування ризиків.

Вказує й на те, що суд не може застосувати тримання під вартою лише на підставі тяжкості злочину, якщо немає обґрунтованих ризиків, що вимагають такого запобіжного заходу. Тяжкість злочину може бути лише частиною загального аналізу, але не є безумовною підставою для обрання тримання під вартою.

Крім того, зазначає, що посилання суду на те, що неодноразово продовжувалися строки тримання під вартою ОСОБА_10 , останній раз продовжено строк тримання під вартою до 17 жовтня 2024 року, проте в зазначений час судовий розгляд не може бути завершений, змінився склад суду, на даний час не досліджені повністю письмові матеріали, не допитані потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, підтверджує лише те, що Броварський міськрайонний суд Київської області не може забезпечити у цьому процесі розумність строків, оскільки з 31 липня 2020 року кримінальна справа відносно ОСОБА_7 дев`ять разів була на автоматизованому розподілі та шість разів починався судовий розгляд з початку, що є важливим принципом, який забезпечує право особи на справедливий судовий розгляд.

Також зазначає, що, згідно обвинувального акту, обвинувачення щодо ОСОБА_7 у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення обґрунтовується достатньо суперечливими показаннями свідків та потерпілих, а обставини провадження дають право вважати, що докази, на яких ґрунтується підозра, є недопустимі в силу ст. 87 КПК України. При цьому при розгляді клопотання суд не встановлював обґрунтованість підозри.

Отже, беручи до уваги те, що ОСОБА_11 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, його вина не доведена, а пред`явлене обвинувачення не підтверджене доказами, має на утримані трьох малолітніх дітей, які постійно хворіють, дружину та матір, яка потребує догляду через хвороби, а також те, що клопотання про тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК, вважає, що подальше утримання ОСОБА_7 під вартою у військовий час є неприпустимим, а рішення суду є необґрунтованим, з урахуванням, що також жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений та докази прокурором не надані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Броварським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0002962 по обвинуваченню ОСОБА_13 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115КК України, та ОСОБА_14 увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставини його вчинення і тяжкість, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливістю переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, впливу на потерпілих у кримінальному провадженні, як і можливість продовжити кримінальне правопорушення, які на даний час існують та не зменшилися, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не буде достатнім у даному кримінальному провадженні для досягнення його цілей.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, конкретні обставини, за яких йому інкримінується вчинення даного правопорушення, а також, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, та продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, яке не доведено до кінця, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_6 ,що ризики зі спливом часу зменшились, тобто з п`яти ризиків, на які в попередні рази посилався прокурор, станом на сьогодні зменшились до трьох ризиків, то вказані обставини жодним чином не нівелюють існування вищевказаних ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та жодним чином не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду, щодо наявності підстав для продовження тримання під вартою ОСОБА_7 .

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що за чотири роки судового розгляду позиція прокурора при розгляді клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою завжди ґрунтувалася тільки на припущеннях, які не підтверджуються доказами, в т.ч. переховування від слідства чи вплив на потерпілих та свідків, а також на тяжкості злочину і події, до якої призвели начебто злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , при тому, що за весь період судового розгляду суд ще навіть не дослідив повністю письмові докази, не заслухав пояснення свідків, потерпілих та інших учасників процесу, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особита тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, та ще й в умовах воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, який триває і досі, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Посилання захисника ОСОБА_6 на порушення процесуальних вимог, які полягають у не долучені прокурором до клопотання доказів, які могли б містити відомості щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не ґрунтуються на положеннях закону.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що посилання суду на те, що неодноразово продовжувалися строки тримання під вартою ОСОБА_10 , останній раз продовжено строк тримання під вартою до 17 жовтня 2024 року, проте в зазначений час судовий розгляд не може бути завершений, змінився склад суду, на даний час не досліджені повністю письмові матеріали, не допитані потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, підтверджує лише те, що Броварський міськрайонний суд Київської області не може забезпечити у цьому процесі розумність строків, оскільки з 31 липня 2020 року кримінальна справа відносно ОСОБА_7 дев`ять разів була на автоматизованому розподілі та шість разів починався судовий розгляд з початку, що є важливим принципом, який забезпечує право особи на справедливий судовий розгляд, то вказані обставини жодним чином не вказують на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке йому інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_6 , що суд не може застосувати тримання під вартою лише на підставі тяжкості злочину, якщо немає обґрунтованих ризиків, що вимагають такого запобіжного заходу, що тяжкість злочину може бути лише частиною загального аналізу, але не є безумовною підставою для обрання тримання під вартою, то, як вбачається з оскарженої ухвали, висновок суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на наявності сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Що стосується посилання захисника ОСОБА_6 на те, що згідно обвинувального акту обвинувачення щодо ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовується достатньо суперечливими показаннями свідків та потерпілих, а обставини провадження дають право вважати, що докази, на яких ґрунтується підозра, є недопустимі в силу ст. 87 КПК України, при цьому при розгляді клопотання суд не встановлював обґрунтованість підозри, то на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченому, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Наведені захисником ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема те, що ОСОБА_15 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утримані трьох малолітніх дітей, які постійно хворіють, дружину та матір, яка потребує догляду через хвороби, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м'якого запобіжного заходу.

Поряд з цим, із судового рішення також вбачається, що, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави обвинуваченому ОСОБА_16 і такий висновок суду, з огляду на фактичні обставини інкримінованого йому особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2024 року, якою, зокрема, ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 31 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3