Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5964/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/199/25
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №279/5964/19 за апеляційними скаргами прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Черкаси, українку, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою : АДРЕСА_1 , одружену, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 22611 (двадцять дві тисячі шістсот одинадцять) грн. 90 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів,

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 25 травня 2017 року, близько 13 год. 47 хв. водій ОСОБА_8 керувала технічно справним автомобілем Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_14 , яким в якості пасажирів перевозила ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом по проїзній частині вул. Сергія Кемського в м. Коростень Житомирської області в напрямку центру міста, наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з автодорогою «Київ-Ковель», яка є головною, де по напрямку руху встановлені дорожні знаки 2.4 «Кінець головної дороги» та 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та нанесена дорожня розмітка 1.12 «Стоп лінія» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. В порушення вимог пунктів 16.3, 16.11 цих же Правил, водій ОСОБА_8 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконалась, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхала на перехрестя нерівнозначних доріг, не надавши перевагу в русі автомобілю «КІА SORENTO» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_18 (матеріали досудового розслідування відносно якого виділені в окреме провадження та який засуджений вироком Коростенського міськрайонного суду від 26 квітня 2021 року на три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки , справа 279/5963/19), який в якості пасажирів перевозив свою дружину ОСОБА_19 , малолітніх дітей ОСОБА_13 і ОСОБА_13 , який наближаючись до даного перехрестя проїзних частин по автодорозі Київ-Ковель у напрямку м. Києва, справа на ліво по відношенню до напрямку руху її транспортного засобу, порушуючи вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3, 12.4 та 12.9 (б) цих же Правил, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час руху не обрав безпечної швидкості, не стежив за дорожньою обстановкою, що позбавило його можливості постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, при цьому рухаючись по населеному пункту з перевищенням на 48 км/год. максимально допустимої швидкості 60 км/год., при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «КІА SORENTO» реєстраційний номер НОМЕР_3 в некерованому та непрогнозованому стані виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з лівою боковою поверхнею спеціалізованого вантажного сідлового тягача DAF FT XF 105.410 реєстраційний номер НОМЕР_4 у складі з напівпричепом ПП VANHOOL реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_20 , та в подальшому з передньою частиною автомобіля КІА SPORTAGE реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_21 , який в якості пасажирів перевозив свою дружину ОСОБА_12 та малолітню дочку ОСОБА_22 , які рухались назустріч в напрямку м. Ковеля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_12 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді закритого подвійного уламкового перелому правого стегна зі зміщенням, закритого перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням та забою грудної клітки і передньої черевної стінки, які за своїми наслідками є тяжкими, як такі, що призвели до стійкої втрати працездатності більш ніж на 1/3 (33.3 %), а малолітній потерпілій ОСОБА_13 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді струсу головного мозку, забійної рани чола, рваної рани нижньої третини стегна справа, закритого перелому заднього краю ДЕМ правої великогомілкової кістки без зміщення. Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 10.1, 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо- транспортної події та її наслідками.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, а малолітній потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. Не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, правильності кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 та доведеності її вини, вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим та співмірним вчиненому і є достатнім та необхідним для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Звертає увагу, що судом першої інстанції, при призначенні покарання, серед іншого, за відсутності документального підтвердження, надано перевагу таким пом`якшуючим обставинам як утримання двох неповнолітніх дітей та збіг складних життєвих обставин. Вважає, що такі обставини не ґрунтуються на вимогах статей 65, 75 КК і не можуть бути визначальними при призначенні покарання, що узгоджується з усталеною практикою.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, визнавши ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, дослідити певні докази. Вважає, що призначене судом покарання обвинуваченій ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, є несправедливим і неспівмірним вчиненому кримінальному правопорушенню та є недостатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Вказує, що пом`якшуючі покарання обставини, на які послався суд у вироку, а саме: наявність на утриманні обвинуваченої неповнолітніх дітей; втрата житла у зв`язку з воєнними діями; наявність хворого та пораненого чоловіка, не підтверджується жодними доказами, які містяться у матеріалах провадження, вони не досліджувались в ході судового розгляду та про їх наявність учасникам процесу не було відомо. Вважає безпідставним посилання суду на збіг тяжких життєвих обставин обвинуваченої у зв`язку з російською агресією, внаслідок якої пошкоджено її житло. Також безпідставним вважає посилання суду на молодий вік ОСОБА_8 , оскільки на момент ухвалення вироку обвинуваченій виповнилось 49 років. Звертає увагу, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_12 перенесла 6 складних операцій, пересувається за допомогою милиць, стан її здоров`я не покращується, отримала довічно другу групу інвалідності. Зазначає, що неповнолітній потерпілій ОСОБА_13 внаслідок ДТП також заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження і вона також перенесла операцію.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Вважає, вирок суду щодо ОСОБА_8 незаконним в частині призначеного покарання із застосуванням положень ст.75 КК України через його м`якість, оскільки таке рішення не відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення. Вказує, що суд, пославшись на обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , не зазначив докази, які їх підтверджують. Звертає увагу, що ОСОБА_8 вчинила тяжкий злочин, не відшкодувала потерпілим заподіяну моральну та матеріальну шкоду, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнала та перекладала відповідальність на іншого учасника ДТП - ОСОБА_18 , який засуджений та відбуває покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а також дослідити певні докази. Зазначає, що досліджені в ході судового розгляду докази, не доводять поза розумним сумнівом причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого злочину. Вважає, що ДТП сталось саме з вини іншого водія - ОСОБА_18 , який, керуючи транспортним засобом, значно перевищив дозволену швидкість в межах населеного пункту. Вказує, що жодна з чотирьох проведених експертиз не встановила, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 з технічної точки зору призвели до настання ДТП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 просить вирок суду змінити, визнавши ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Вважає, що суд у вироку безпідставно послався на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки вони нічим не підтверджені. Вказує, що на стадії судових дебатів обвинувачена ОСОБА_8 наголошувала, що її чоловік та син воюють, тому суд помилково послався на те, що ОСОБА_8 має на утриманні пораненого чоловіка та двох неповнолітніх дітей. Вважає безпідставним посилання суду на те, що обвинувачена потрапила у складні життєві обставини у зв`язку з російською агресією та втратила житло, оскільки сама ОСОБА_12 також залучена у якості потерпілої внаслідок влучання російської ракети у будинок, де знаходиться її квартира. Зазначає, що внаслідок ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження та їй встановлено 2 групу інвалідності, що ускладнює її життя, вона перенесла ряд складних операції, а тривале лікування суттєво погіршило матеріальний стан її родини. Вважає безпідставним посилання суду на молодий вік обвинуваченої, якій на момент ухвалення вироку виповнилось 49 років, в той час, коли потерпіла у 50 років стала інвалідом 2 групи довічно.

Потерпіла ОСОБА_13 та її законний представник - ОСОБА_19 , будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, просили проводити апеляційний розгляд у їх відсутності. Їхні інтереси під час апеляційного розгляду представляє адвокат ОСОБА_11 .

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали клопотання про дослідження доказів, зазначених в апеляційній скарзі, а саме : відеозапису події, висновку №3/924 від 25.10.2017, висновку комплексної судової фототехнічної та експертизи обставин та механізму ДТП №19/12-1/263/264/СЕ/17 від 06.02.2017; висновку комісійної автотехнічної експертизи №732/18-25/10682/18-52 від 27.09.2018; висновку додаткової комісійної автотехнічної експертизи №25191/6073 від 30.05.2019, у зв`язку з неповнотою дослідження вказаних доказів.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту підлягає задоволенню відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, оскільки як пояснив захисник судом першої інстанції не було досліджено дослідницьку частину висновків вказаних експертиз.

Крім того, потерпіла ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просила дослідити висновок експерта №1894 від 20.08.2018, яким підтверджується факт отримання нею тяжких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, а також її покази та покази свідка ОСОБА_21 , експерта ОСОБА_23 , довідку про встановлення їй 2 групи інвалідності та вирок Коростенського міськрайонного суду щодо ОСОБА_18 . Вказане клопотання потерпіла та її представник підтримали в апеляційному суді.

З`ясувавши думку інших учасників процесу, колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки вказані обставини щодо наявності у потерпілої групи інвалідності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ніким з учасників не оспорюються. Особисто потерпіла має можливість надати свої пояснення в апеляційному суді, а покази свідка ОСОБА_21 та експерта ОСОБА_23 апеляційним судом були прослухані при підготовці до апеляційного розгляду, інші учасники процесу безпосередньо мали можливість їх сприймати в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційних скарг прокурора, представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілої ОСОБА_12 та в заперечення апеляційної скарги захисника, пояснення потерпілої ОСОБА_12 , представників потерпілих в підтримання поданих ними апеляційних скарг та апеляційної скарги прокурора і в заперечення апеляційної скарги захисника, обвинуваченої та її захисника в підтримання апеляційної скарги захисника та заперечення інших апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, а малолітній потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 винною себе в скоєнні вказаного кримінального правопорушення не визнала, пояснила, що 25 травня 2017 року вона дійсно керувала автомобілем Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_1 , в автомобілі перевозила пасажирів, їхали на похорон, на автозаправці Фактор в м. Коростень вони мали зустрітися. Проїжджаючи перехрестя, вона зупинилась на знак "Стоп", переконалася, що відсутні автомобілі і розпочала рух. Автомобіль, який рухався справа від неї на великій швидкості зіткнувся "черкнув" перед її автомобіля, гальмування не застосовував, зіткнення відбулось дуже швидко. Вважає, що якби автомобіль під керуванням ОСОБА_18 не перевищив швидкість, то зіткнення не відбулося б. ОСОБА_18 їхав по головній дорозі, бензовоз їхав зліва, просить її виправдати.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 надала аналогічні пояснення.

Незважаючи на таку захисну позицію обвинуваченої ОСОБА_8 , її вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілої ОСОБА_12 , яка в суді першої інстанції показала, що в результаті вказаної ДТП отримала тяжкі травми, що призвели до інвалідності, суттєвої зміни стану її здоров`я, психоемоційного стану, укладу життя не лише її, а й її родини, вона перенесла 6 складних операцій, що негативно вплинуло на стан її здоров`я. При цьому, жодної компенсації вона не отримала. Обвинувачена наступного дня після аварії провідала її в лікарні, визнавала свою вину, обіцяла відшкодувати шкоду, але з часом змінила свою позицію, намагаючись уникнути відповідальності. В день аварії вона разом зі своїми рідними та родиною сестри їхали з м.Київ в напрямку м.Ковель. Автомобіль сестри перетнув перехрестя перед в`їздом до м.Коростень, а їх автомобіль наближався до перехрестя, повільно рухаючись за бензовозом, який знаходився попереду. За кермом знаходився її чоловік, вона - на місці пасажира справа, дочка знаходилась на задньому сидінні. Коли вона нахилилась за телефоном, який впав, почула зойк чоловіка та побачила, як на них летів автомобіль. Потім вона відчула удар, виявила, що сильно травмовано коліно. До їх автомобіля збігались люди, які намагались допомогти. Її госпіталізували до міської лікарні, де прооперували, через місяць її виписали і вона продовжила лікування в медзакладах міст Одеси, Чернівців, Києва. Травма виявилась дуже складною, проведені складні операції не дали належних результатів і їй було встановлено інвалідність безстроково. Вважає винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 та просить її суворо покарати, оскільки її вина доведена, саме ОСОБА_8 виїхала на перехрестя, на головну лінію, по якій їхав ОСОБА_18 , що призвело до таких наслідків;

- показах законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 - ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 25 травня 2017 року вона із чоловіком та двома неповнолітніми дітьми їхали на Київ на власному автомобілі «КІА SORENTO» реєстраційний номер НОМЕР_3 , асфальт був частково мокрий, перед заправкою Фактор бусик (мікроавтобус) раптово став їхати на них, зліва ударив їх, перед аварією добавивши газу. Вони їхали зі швидкістю 90 км/год, оскільки знаку, що населений пункт, не було. Перед перехрестям бус не зупинявся, а збільшив швидкість, її чоловік ОСОБА_18 почав гальмувати і машину почало крутити;

- показах свідка ОСОБА_21 , який, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції, показав, що 25 травня 2017 року керував автомобілем, в якому знаходились його дружина та дочка, рухались з м.Київ в напрямку м.Ковель, дорожні умови були належні, гарна видимість. На перехресті світлофор не працював, перед ним рухався бензовоз, перед перехрестям всі автомобілі скинули швидкість. З лівої сторони він побачив чорну машину, яку крутило і автомобіль влетів прямо в них, відчув удар. Чому автомобіль почало крутити, не бачив, той був некерованим. Він натиснув на гальма, але відчув удар, а потім ще один з боку дружини, двері в автомобілі не відкривались. До їх автомобіля підбігли люди, допомогли дістати з салону доньку, у дружини був перелом ноги. Він також отримав забій грудної клітини. Зіткнення було лобовим, автомобілем Кіа Соренто керував ОСОБА_18 . В лікарню приїздив чоловік ОСОБА_24 , озвучував, що вона винна і обіцяв покрити шкоду, але з часом ОСОБА_8 перестала визнавати свою провину і відмовилась від будь-якої допомоги;

- показах свідка ОСОБА_18 , який, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції, дав покази суду про те, що 25 травня 2017 року він керував автомобілем «КІА SORENTO» реєстраційний номер НОМЕР_3 в напрямку м. Києва, біля перехрестя за 100 метрів побачив як перетинали перехрестя два автомобіля, ОСОБА_8 їхала третьою, не зупинялась, він їхав по головній дорозі і вважав, що ОСОБА_8 має його пропустити. Причиною дорожньо-транспортної пригоди вважає саме ОСОБА_8 , котра не пропустила його і допустила зіткнення, оскільки вона намагалась наздогнати два попередні автомобілі;

- показах свідка ОСОБА_15 , який в суді першої інстанції пояснив,що на автомобілі ОСОБА_25 їхав на поховання товариша, знаходився в салоні поряд з водієм. В салоні також знаходились його дружина та вдова. На АЗС Фактор в м. Коростені зупинились, виїхали із території заправки за іншими автомобілями з їх групи. До перехрестя під`їхали з другорядної дороги, зупинились, почали рух. Він добре бачив праву сторону, автомобіль, що рухався, знаходився дуже далеко. Перед тим, як ОСОБА_8 почала рух, траса була вільна. Рухались з невеликою швидкістю. Коли почали рух на перехрестя, боковим зором побачив автомобіль, який дуже швидко рухався в їх бік, відбувся дотичний контакт з їх автомобілем. Той автомобіль пронісся, вдарився в вантажівку, його розвернуло, винесло на зустрічну смугу, де він вдарився в автомобіль Кіа. Постраждалим стали надавати допомогу. На перехресті світлофор не працював, зупинились за межами перехрестя. Відстань від авто ОСОБА_8 до того, що рухався, оцінив приблизно в 1000 м, вдруге побачив його за 200-300 м;

- показах свідка ОСОБА_16 , яка в суді першої інстанції показала суду, що 25.05.2017 року в автомобілі ОСОБА_8 їхала в с.Омелянівка Коростенського району. На АЗС перед в`їздом в місто зустрілись з іншими. Виїхали із заправки, пересікали трасу, вона розмовляла з вдовою. Відчула якийсь контакт з автомобілем, побачила чорний автомобіль, який пролетів повз. Автомобіль чиркнув автомобіль ОСОБА_8 і його понесло по колу. За дорожньою обстановкою не спостерігала, поряд з водієм сидів її чоловік;

- показах свідка ОСОБА_20 , який в суді першої інстанції показав, що 25 травня 2017 року він їхав на загрузку, повертав у м. Коростень на перехресті наліво з м. Києва. Побачив, що на нього летить джип чорного кольору і зупинився, його ударив цей же (джип) автомобіль під керуванням ОСОБА_18 , оскільки його злякав автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , котрий стояв на його полосі, після стоп-лінії, більша половина автомобіля Фольксваген, яким керувала ОСОБА_8 знаходилась на полосі ОСОБА_18 .

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ст.23 КПК України, та яким була надана оцінка відповідно до положень ст.94 КПК України, а саме:

- рапортом чергового Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області про надходження 25.05.2017 р. о 14.12 год повідомлення про ДТП по вул.Жовтневій біля АЗС «Фактор» (зареєстр. за №3880 від 25.05.2017 р.) (т.2 а.с. 198);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.05.2017 з додатками та фототаблицею, в якому зафіксовано обстановку на місці події, розташування транспортних засобів, отримані ними механічні пошкодження, сліди на дорожньому покритті (т.2 а.с.199-219);

- відеозаписом з камери відеоспостереження, встановленої в районі місця події, який було вилучено відповідно до протоколу тимчасового доступу від 01.06.2017 року, інформація якого була предметом експертного дослідження, з якого вбачається, як саме та за яких обставин було скоєно вказану дорожньо-транспортну пригоду і як саме ОСОБА_8 виїхала і не надала перевагу в русі ОСОБА_18 (т.2 а.238);

- протоколом огляду місця події від 06.12.2017, з якого видно, що під час огляду зафіксовано дорожній знак 5.45 і початок населеного пункту "Коростень" (т.3 а.65-66);

- висновком експерта №3/481 від 17.07.2017 р., яким встановлено, що на момент ДТП гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_7 , яким керувала обвинувачена ОСОБА_8 , перебували в технічно працездатному стані, ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події, не виявлено (т.2 а.с.239-253);

- висновком експерта № 3/479 від 17.07.2017, з якого вбачається, що на момент огляду та відповідно на момент ДТП, робоча гальмівна система автомобіля "KIA Sportage" д.з. НОМЕР_6 знаходилася в технічно працездатному стані. Рульове керування вказаного автомобіля внаслідок аварійно-ударних навантажень, знаходиться в технічно непрацездатному стані. Технічних несправностей, які б впливали на працездатність рульового керування транспортного засобу і знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди не виявлено. На момент огляду та відповідно на момент ДТП ходова частина даного автомобіля знаходилась в технічно працездатному стані. В процесі дослідження вказаного автомобіля не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б з знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (т.3 а.с.7-14);

- висновком експерта №3/478 від 14.07.2017, яким підтверджується, що на момент огляду робоча гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля DAF FT XF 105.410 р/н НОМЕР_4 з напівпричепом знаходилася в технічно працездатному стані, в процесі дослідження технічного стану автомобіля не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події (т.3 а.с.16-32);

- висновком експерта №3/480 від 17.07.2017 р., відповідно до якого на момент ДТП гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля «КІА Sorento» р.н. НОМЕР_8 , яким керував ОСОБА_18 , перебували в технічно працездатному стані, ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і ДТП, не виявлено (т.3 а.с.33-40);

- висновком експерта №3/477 від 14.07.2017, яким встановлено механізм контактування транспортних засобів під час ДТП. Зазначеним висновком підтверджено, що первинний контакт відбувся між передньою правою частиною переднього бамперу автомобіля "Volkswagen Transporter" р/н НОМЕР_1 ( ОСОБА_8 ) та лівою боковою частиною заднього бамперу "KIA Sorento" д/н НОМЕР_8 ( ОСОБА_18 ) при загальному розташуванні транспортних засобів в перехресному напрямку. Далі проходив послідовний вхід у контакт всіх вищезазначених частин та деталей автомобіля "KIA Sorento" д/н НОМЕР_8 з боковою поверхнею автопоїзду DAF FT XF 105.410 р/н НОМЕР_4 з напівпричепом KRONE р/н НОМЕР_9 та в подальшому з передньою частиною "KIA Sportage" д/з НОМЕР_6 . Виходячи з фактичної слідової інформації, зафіксованої в протоколі та схемі до протоколу огляду місця ДТП від 25.05.2017, встановити як розташовувались вищевказані транспортні засоби в момент зіткнення (первинного контакту) відносно елементів проїзної частини, не має можливості з причини відсутності слідів гальмування або кочення коліс автомобілів перед зіткненням, місце зіткнення автомобілів "KIA Sorento" д/н НОМЕР_8 та "Volkswagen Transporter" р/н НОМЕР_1 по ширині дороги розташоване на проїзній частині автодороги Київ-Ковель на смузі руху в напрямку м.Києва, у повздовжньому напрямку місце зіткнення розташовується на перехресті автодоріг на смузі руху в напрямку м.Коростеня (т.3 а.с.48-59);

- висновком експерта №171 від 27.07.2017 року, відповідно до якого неповнолітня потерпіла ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 при обставинах та в термін дорожньо-транспортної пригоди отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалого розладу здоров`я (струс головного мозку, забійна рана чола, рвана рана нижньої треті стегна справа, закритий перелом заднього краю ДЕМ правої великогомілкової кістки без зміщення) (т.3 а.с.61-62);

- висновком експерта №1894 від 27.07.2018 року, яким підтверджено, що потерпіла ОСОБА_12 при обставинах та в термін ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до стійкої втрати працездатності більш ніж на 33,3 % (т.3 а.с.113-115);

- висновком експерта №3/924 від 25.10.2017, відповідно до якого за результатами проведеної комплексної судової фототехнічної та експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що з технічної точки зору 1) швидкість автомобіля "KIA Sorento" до ДТП складала близько 108 км/год; 2) швидкість руху автомобіля "Volkswagen Transporter" до ДТП складала близько 27-30 км/год; 3) в наведених дорожніх умовах водій "KIA Sorento" ОСОБА_18 , рухаючись зі швидкістю 108 км/год, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем "Volkswagen Transporter" під керуванням ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки, однак мав таку можливість, рухаючись з максимально-допустимою швидкістю руху 60 км/год; 4) у даній дорожній обстановці водієві ОСОБА_18 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3, 12.4, 12.9.б ПДР України, в умовах місця пригоди в діях водія ОСОБА_18 вбачаються невідповідності вищевказаним вимогам ПДР; 5) у даній дорожній обстановці водієві автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п.16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних, дії водія автомобіля "Volkswagen Transporter" н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху України; 7) з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходиться невідповідність дій водія ОСОБА_18 технічним вимогам п.12.3, 12.4 ПДР України (т.3 а.с.69-74);

- висновком експерта №19/12-1/263/264/-СЕ/17 від 26.02.2017 р., відповідно до якого за результатами проведеної комплексної фототехнічної та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що 1) у даній дорожній обстановці швидкість руху автомобіля "KIA Sorento" до зіткнення становила 112±4 км/год; 2) швидкість автомобіля "Volkswagen Transporter" становила 27±1км/год; 3) у даній дорожній обстановці водієві ОСОБА_18 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3, 12.4 ПДР України; 4) у даній дорожній обстановці водію автомобіля "Volkswagen Transporter" н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 необхідно було діяти у відповідності до вимог п.п.16.3 і 16.11 ПДР України; 5) водій ОСОБА_18 мав технічну можливість уникнути ДТП; 6) водій ОСОБА_8 своїми діями не змушувала водія ОСОБА_18 до застосування екстренних дій щодо запобігання ДТП, її діями настання даної ДТП не визначалось; 7) в діях водіїв ОСОБА_21 та ОСОБА_20 невідповідності вимогам ПДР України не вбачається; 8) в діях водія ОСОБА_18 вбачаються невідповідності вимогам п.12.4 ПДР, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події ДТП (т.3 а.с.76-97);

- висновком експерта за результатами проведення комісійної автотехнічної експертизи №732/18-25/10682/18-52 від 27.09.2018 р., відповідно до якої встановлено, що: 1) водій ОСОБА_18 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем "Volkswagen Transporter" за умов його руху з допустимою швидкістю 60 км/год; 3) водій ОСОБА_18 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.4 ПДР України; 4) в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п.16.11 ПДР України; 5) в даній дорожній обстановці однією з причин створення аварійної обстановки та виникнення даної ДТП з технічної точки зору слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_18 вимогам п.12.4 ПДР (т.3 а.с.99-102 );

-висновком експертів за результатами проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи №25191/6073 від 30.05.2019 року, відповідно до якої встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.2 "проїзд без зупинки заборонено" та вимог п.п.16.3,16.11 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 в даній дорожньо-транспортній обстановці не вбачається невідповідностей вимогам дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля "KIA Sorento" ОСОБА_18 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3, 12.4, 12.9.б ПДР України. Дії водія автомобіля "KIA Sorento" ОСОБА_18 в даній дорожньо-транспортній обстановці не відповідали вимогам п.п.12.4 та 12.9 б ПДР України (т.3 а.с.120-128).

-допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_23 ствердив, що виходячи із фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди ним констатовано факт того, що водій ОСОБА_8 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхала на перехрестя нерівнозначних доріг, не надавши перевагу в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_18 , тим самим своїми односторонніми діями створила небезпеку для ОСОБА_18 , який при заданих відповідних даних не мав змогу уникнути дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила п.п. 16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху.

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, доведена повністю, у зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_9 про те, що досліджені в судовому засіданні докази не доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину поза розумнів сумнівом, є безпідставними.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що винуватцем у даній дорожньо-транспортній пригоді є лише водій автомобіля "KIA Sorento" ОСОБА_18 , який значно перевищив максимально допустиму швидкість руху, дозволену в межах населеного пункту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_18 вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 квітня 2021 року, який набрав чинності, засуджений за ч.2 ст.286 КК України за даним фактом до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки і відбуває призначене судом покарання.

Колегія суддів відхиляє доводи захисника про те, що протиправність дій водія ОСОБА_18 виключає винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки порушення водієм ОСОБА_18 п.п.12.3, 12.4 та 12.9 б ПДР України, не звільняє водія ОСОБА_8 від виконання вимог п.п.16.3 та 16.11 ПДР України.

Відповідно до п.1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_8 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхала на перехрестя нерівнозначних доріг, не надавши перевагу в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_18 , тим самим своїми односторонніми діями створила небезпеку для ОСОБА_18 , який при заданих відповідних даних не мав змогу уникнути дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила п.п. 16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху, що підтверджується висновком експерта №3/924 від 25.10.2017 та поясненнями допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_23 .

Більш того, висновком додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи №25191/6073 від 30.05.2019 року встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.2 "проїзд без зупинки заборонено" та вимог п.п.16.3,16.11 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 в даній дорожньо-транспортній обстановці не вбачається невідповідностей вимогам дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України. Водночас, в дослідницькій частині даного висновку зазначено, що відповідно до п.п.16.3 і 16.11 ПДР Україгт водій ОСОБА_8 повинна була зупинити автомобіль до меж перехрещуваної проїзної частини, а не при проїзді та завершенні проїзду нерівнозначного перехрестя. Зупинка автомобіля "Volkswagen Transporter" в межах перехрестя для надання переваги в русі автомобілю "KIA Sorento" заборонена (відповідно до вимог п.15.9 «г» ПДР України) та з точки зору безпеки дорожнього руху є небезпечною, оскільки зліва, відносно напрямку руху автомобіля "Volkswagen Transporter", також рухалися автомобілі (DAF FT XF 105.410 р/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_20 та автомобіль "KIA Sportage" р/н НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_21 ).

Таким чином, експерти дійшли одностайного висновку лише про те, що обвинуваченою ОСОБА_8 не було порушено п.2.2 Правил дорожнього руху України. Проте, категорично висловилася про те, що її дії не відповідали вимогам п.п.16.3, 16.11 зазначених Правил.

Також висновком судової комісійної автотехнічної експертизи №732/18-25/10682/18-52 від 27.09.2018 р. категорично зазначено, що в даній дорожній обстановці однією з причин створення аварійної обстановки та виникнення даної ДТП з технічної точки зору слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_18 вимогам п.12.4 ПДР. При цьому констатовано, що у даній дорожній обстановці технічна можливість уникнути події ДТП для водія автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 встановлювалася шляхом виконання нею вимог п.п.16.3 і 16.11 ПДР України (а.с.88 т.3)

Таким чином, із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості був породжений конкретними діями, в тому числі, обвинуваченої ОСОБА_8 , яка порушила правила дорожнього руху, що, всупереч доводам захисника, свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину - причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками.

Аналогічна позиція викладена в постанові ККС ВС від 26.05.2020 у справі №523/12810/15-к (провадження №51-266км20).

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_9 про те, що жодна з проведених експертиз не вказує, що дії ОСОБА_8 з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з наслідками, які настали, з огляду на наступне.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: діяння порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту і зазначеними у статті наслідками.

Висновок суду про порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , яка керувала транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, а малолітній потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження підтверджено рядом досліджених доказів.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в межах даного кримінального провадження було проведено комплексну судову фототехнічну та експертизу обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 25.10.2017 №3/924. Так, експерт дійшов висновків, що: з технічної точки зору в наведених дорожніх умовах водій "KIA Sorento" ОСОБА_18 , рухаючись зі швидкістю 108 км/год, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем "Volkswagen Transporter" під керуванням ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки, однак мав таку можливість, рухаючись з максимально-допустимою швидкістю руху 60 км/год; 4) у даній дорожній обстановці водієві ОСОБА_18 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3, 12.4, 12.9.б ПДР України, в умовах місця пригоди в діях водія ОСОБА_18 вбачаються невідповідності вищевказаним вимогам ПДР; 5) у даній дорожній обстановці водієві автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п.16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних, дії водія автомобіля "Volkswagen Transporter" н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху України (т.3 а.с.69-74).

Допитаний в ході судового розгляду експерт ОСОБА_26 пояснив, що виходячи із фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди ним констатовано факт того, що водій ОСОБА_8 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхала на перехрестя нерівнозначних доріг, не надавши перевагу в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_18 , тим самим своїми односторонніми діями створила небезпеку для ОСОБА_18 , який при заданих відповідних даних не мав змогу уникнути дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила п.п. 16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху.

Відповідно до висновку експерта №19/12-1/263/264/-СЕ/17 від 26.02.2017 за результатами проведення комплексної фототехнічної та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди : у даній дорожній обстановці водієві ОСОБА_18 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3, 12.4 ПДР України; у даній дорожній обстановці водію ОСОБА_8 необхідно було діяти у відповідності до вимог п.п.16.3 і 16.11 ПДР України; 5) водій ОСОБА_18 мав технічну можливість уникнути ДТП; 6) водій ОСОБА_8 своїми діями не змушувала водія ОСОБА_18 до застосування екстренних дій щодо запобігання ДТП, тому, з технічної точки зору, її діями настання даної ДТП не визначалось; 8) в діях водія ОСОБА_18 вбачаються невідповідності вимогам п.12.4 ПДР, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події ДТП (т.3 а.с.76-97).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної автотехнічної експертизи від 27.09.2018 №732/18-25/10682/18-52, експерти дійшли наступних висновків: 1) в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_18 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем "Volkswagen Transporter" р/н НОМЕР_1 за умов його руху з допустимою швидкістю 60 км/год; 3) в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій автомобіля "KIA Sorento" р/н НОМЕР_10 ОСОБА_18 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.4 ПДР України; 4) в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п.16.11 ПДР України; 5) в даній дорожній обстановці однією з причин створення аварійної обстановки та виникнення даної ДТП з технічної точки зору слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_18 вимогам п.12.4 ПДР (т.3 а.с.99-102).

Висновком експертів за результатами проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи №25191/6073 від 30.05.2019 року, встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.2 "проїзд без зупинки заборонено" та вимог п.п.16.3,16.11 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 в даній дорожньо-транспортній обстановці не вбачається невідповідностей вимогам дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля "KIA Sorento" ОСОБА_18 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3, 12.4, 12.9.б ПДР України. Дії водія автомобіля "KIA Sorento" ОСОБА_18 в даній дорожньо-транспортній обстановці не відповідали вимогам п.п.12.4 та 12.9 б ПДР України (т.3 а.с.120-128).

Проаналізувавши вказані висновки експертів, колегія суддів дійшла висновку, що порушення водієм автомобіля "KIA Sorento" ОСОБА_18 вимог п.п.12.3, 12.4 ПДР України та водієм автомобіля "Volkswagen Transporter" ОСОБА_8 вимог п.п.16.3, 16.11 ПДР України перебувають у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, належним чином встановив характер і черговість порушень обома водіями ( ОСОБА_18 та ОСОБА_8 ) Правил дорожнього руху, причинний зв`язок між порушеннями правил безпеки дорожнього руху кожного з них і неподільними суспільно небезпечними наслідками, що настали. При цьому порушення ПДР як водієм ОСОБА_18 , так і водієм ОСОБА_8 є самостійними, не були вимушеними та не обумовлені створенням аварійної ситуації одним із водіїв щодо другого. Кожен із водіїв мав можливість шляхом виконання ПДР України уникнути зіткнення, а отже і спричинення суспільно небезпечних наслідків.

Аналогічна позиція викладена в постанові ККС ВС від 03.04.2020 у справі №640/1664/18 (провадження №51-5692км19).

Крім того, відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 , рухаючись по другорядній дорозі та наближаючись до перехрестя, перед яким встановлений дорожній знак 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено», повинна була дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, тобто ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п.п.16.3, 16.11 ПДР. Остання мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем "KIA Sorento" під керуванням ОСОБА_18 , шляхом виконання в робочому режимі зазначених вимог ПДР, тому її дії з технічного погляду також перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ у справі № 5-218кс15 від 05.11.2015 року

Як дії ОСОБА_8 , так і дії ОСОБА_18 перебувають у причинному зв`язку з наслідками данної дорожньо-транспортної події.

Водій ОСОБА_18 , не зважаючи на грубе порушення ним ПДР України, не зобов`язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР іншим водієм; він не передбачав, не зобов`язаний був і не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керувала ОСОБА_8 , не дасть дорогу, не зупиниться перед виїздом на головну дорогу і не пропустить його автомобіль. Відповідно до п.1.4 ПДР водій ОСОБА_18 вправі був розраховувати, що водій ОСОБА_8 перед виїздом з другорядної дороги на головну зупиниться і надасть йому можливість проїхати перехрестя.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора, представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_10 , представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 несправедливого та неспівмірного покарання внаслідок надмірної м`якості, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер, ступінь суспільної небезпечності та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченої ОСОБА_8 обставинами, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав молодий вік, першу судимість, утримання двох неповнолітніх дітей, збіг складних життєвих обставин у зв`язку з російською агресією та втратою житла, хвороба пораненого чоловіка.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка працездатного віку, по місцю проживання характеризується позитивно, на спеціалізованих обліках не перебуває, має родину, на утриманні двох неповнолітніх дітей, до кримінальної відповідальності не притягувалась.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та вважав, що виправлення обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства, а тому застосував положення ст.75 КК України та звільнив її від відбування основного призначеного покарання з випробуванням.

Однак, колегія суддів не може погодитися з призначеним обвинуваченій ОСОБА_8 покаранням, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК України та подальше звільнення обвинуваченї ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Так, звільняючи ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його наслідки, а саме : отримання потерпілою ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень та середньої тяжкості тілесних ушкоджень неповнолітньою потерпілою ОСОБА_13 .

На переконання апеляційного суду, характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, його наслідки, свідчать про суспільну небезпеку обвинуваченої ОСОБА_8 та неможливість її виправлення без відбування реального покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, обвинувачена ОСОБА_8 свою причетність до вчинення даного злочину не визнала, не висловлювала щирого жалю та співчуття потерпілим з приводу отриманих ними тілесних ушкоджень та не просила вибачення, натомість всіма засобами вперто намагалася перекласти відповідальність на іншого учасника ДТП - ОСОБА_18 , не відшкодувала матеріальну шкоду потерпілим.

Так, зі змісту ч.1 ст.75 КК України вбачається, що якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, визнавши пом`якшуючими ОСОБА_8 покарання обставинами, молодий вік, першу судимість, утримання двох неповнолітніх дітей, збіг складних життєвих обставин у зв`язку з російською агресією та втратою житла, хворобу чоловіка, не навів переконливих доказів, які б підтверджували вказані обставини, про що в апеляційних скаргах слушно зазначають прокурор, представники потерпілих - адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_12 , оскільки на час судового розгляду в суді першої інстанції з цього приводу сторона захисту не надавала доказів.

Так, в матеріалах судового провадження наявні лише копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_8 . З копії паспорту ОСОБА_8 видно, що з 2008 року вона зареєстрована у м. Ірпінь (т.3 а.с.137). Дані про наявність на утриманні ОСОБА_8 двох неповнолітніх дітей, чоловіка після поранення в матеріалах провадження відсутні, як і дані про знищене житло ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ДТП сталась 25.05.2017 року, задовго до повномасштабного російського вторгнення на територію України, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає безпідставним посилання місцевого суду, як на пом`якшуючу ОСОБА_8 покарання обставину - збіг складних життєвих обставин у зв`язку з російською агресією та втратою житла. Також безпідставним є посилання суду як на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 її молодий вік, оскільки, як слушно звертає увагу потерпіла сторона, на момент ухвалення вироку ОСОБА_8 виповнилось 49 років.

Колегія суддів звертає увагу, що, виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

Таким чином, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України при призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 колегія суддів враховує також дані про її особу та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як особа, обвинувачена ОСОБА_8 характеризується позитивно за місцем роботи, має певні захворювання, раніше не судима, проживає з чоловіком - інвалідом 2 групи, має сина, який з 20.10.2023 проходить військову службу в ЗСУ, під час збройної агресії 19.03.2022 року її житлу було спричинено незначні пошкодження згідно акту обстеження від 27.10.2023 №3839/З (а.п.64-74 т.6). Вказані документи стороною захисту надано під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 апеляційним судом також не встановлено.

З урахуванням наведеного, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченої, відсутність обставин, які пом`яшують та обтяжують покарання, а також думки потерпілих, які наполягали на реальному покаранні, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у мінімальному розмірі, яке на переконання апеляційного суду буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також для запобігання вчиненню нових злочинів. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а також не буде становити "особистий надмірний тягар для особи", адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та поведінку обвинуваченої після його вчинення.

Колегія суддів враховує доводи апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_12 , її представника ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_8 основного покарання у виді 8 та 5 років позбавлення волі відповідно, однак звертає увагу, що позиція потерпілого щодо визначення винному виду та розміру покарання є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Саме така правова позиція висловлена у постанові ККС ВС від 22.12.2022 у справі № 756/6415/20 (провадження № 51-5097км20) та постанові від 14.09.2023 у справі № 759/746/22 (провадження № 51-1866 км 23).

Отже, відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420, 615 п.15 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: