ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 554/5000/23

провадження № 51-4019км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, частинами 2 і 3 ст. 436-2 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, частинами 2 і 3 ст. 436-2 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 109 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

30 грудня 2022 року ОСОБА_8 , займаючи антиукраїнську позицію та підтримуючи дії держави-агресора рф у проведенні війни проти України, діючи умисно, бажаючи поширити та довести до відома користувачів інтернет-мережі «Facebook» за електронною адресою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » матеріали, у яких міститься заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої 2014 року, усвідомлюючи, що зазначена мережа відвідується необмеженим колом осіб, у тому числі з числа громадян України, перебуваючи за місцем проживання у АДРЕСА_1 , використовуючи власний мобільний телефон Meizu M5 Note M621H, MEID: НОМЕР_1 , IMEІ 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 з карткою оператора мобільного зв`язку на номер НОМЕР_4 , здійснив поширення (репост) на власній електронній сторінці під мережевим псевдонімом « ОСОБА_9 », яку створив у невстановлений органами досудового розслідування час з метою обміну інформацією з невизначеним колом осіб, електронне посилання якої « ІНФОРМАЦІЯ_3 », публікації користувача « ОСОБА_10 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до висновку комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи в даній публікації містяться висловлювання, у яких заперечено збройну агресію рф проти України, розпочату в 2014 році, має публічний характер, який передбачає її поширення для значного кола осіб, та зміст якої був доведений до відома та доступний до вільного перегляду невизначеному колу осіб - користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі «Facebook», які відвідували електронну сторінку « ОСОБА_9 », а також шляхом автоматичного сповіщення усіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі додані до розділу «Друзі» вищеназваного аккаунту.

30 січня 2023 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи не задоволеним суспільно-політичною ситуацією в Україні та діями керівників центральних органів державної влади, діючи умисно, використовуючи власний мобільний телефон Meizu M5 Note M621H, MEID: НОМЕР_1 , IMEІ 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 з карткою оператора мобільного зв`язку на номер НОМЕР_4 , здійснив розповсюдження (репост) на власній електронній сторінці під мережевим псевдонімом « ОСОБА_9 » « ІНФОРМАЦІЯ_3 » власної публікації, розміщеної в спільноті «Рада Територіальної Громади міста Полтава», яка містить відеозапис під назвою «Наявні оприлюднені ознаки втрати суверенітету Української РСР в світі. Прямий етер від ІНФОРМАЦІЯ_5 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 », який містить висловлювання, яке відповідно до висновку комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи містить висловлювання у формі закликів захоплення державної влади, має публічний характер, який передбачає її поширення для значного кола осіб, зміст якої був доведений до відома та доступний до вільного перегляду невизначеному колу осіб - користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі «Facebook», які відвідували електронну сторінку « ОСОБА_9 », а також шляхом автоматичного сповіщення усіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі додані до розділу «Друзі» вищеназваного аккаунту.

11 лютого 2023 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , займаючи антиукраїнську позицію та підтримуючи дії держави агресора рф у проведенні війни проти України, діючи умисно, повторно, бажаючи поширити та довести до відома користувачів інтернет-мережі «Facebook» матеріали, у яких міститься заперечення збройної агресії рф проти України, розпочату у 2014 році, усвідомлюючи, що зазначена мережа відвідується необмеженим колом осіб, у тому числі з числа громадян України, використовуючи власний мобільний телефон Meizu M5 Note M621H, MEID: НОМЕР_1 , IMEІ 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 з карткою оператора мобільного зв`язку на номер НОМЕР_4 , здійснив розповсюдження (репост) на власній електронній сторінці під мережевим псевдонімом « ОСОБА_9 » « ІНФОРМАЦІЯ_7 » власної публікації за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_8 », розміщеної в спільноті « ІНФОРМАЦІЯ_9 », яка відповідно до висновку комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи містить висловлювання, у якому наявне заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році. Інформація, наявна в наданому на дослідження текстовому матеріалі, має публічний характер, який передбачає її поширення для значного кола осіб, зміст якої був доведений до відома та доступний до вільного перегляду невизначеному колу осіб - користувачів загальнодоступної та соціально-орієнтованої інтернет-мережі «Facebook», які відвідували електронну сторінку « ОСОБА_9 », а також шляхом автоматичного сповіщення усіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі додані до розділу «Друзі» вищеназваного аккаунту.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень стосовно ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

На обґрунтування вимог зазначає про те, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 24 травня 2023 року ОСОБА_8 через наявний у нього психічний розлад не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні діяння. Вказує на наявність у ОСОБА_8 хворобливого стану психіки, інвалідності ІІ групи, хронічних захворювань і звертає увагу на його похилий вік, а тому, на його думку, ця особа не могла повною мірою усвідомлювати наслідків застосування судом положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Також зазначає, що під час перегляду вироку в суді апеляційної інстанції апеляційний розгляд декілька разів переносився у зв`язку з неявкою засудженого та фактично розгляд апеляційної скарги відбувся 27 травня 2024 року за відсутності ОСОБА_8 . Стверджує, що засуджений не висловив своїх доводів, не пояснив суду, чи правильно розумів наслідки застосування спрощеного порядку дослідження доказів, а також за яких обставин його позиція змінилася. Таким чином, зазначає, що апеляційний суд не перевірив доводів ОСОБА_8 та, врахувавши його процесуальну поведінку, залишив подану ним апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, на думку прокурора, покарання, призначене ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 75 КК України, не є необхідним і достатнім для його виправлення.

Зокрема, вказує на те, що категорія злочинів проти основ національної безпеки України має значний суспільний резонанс, підвищену суспільну небезпеку та потребує негайного реагування шляхом притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Зазначає, що особа, яка відкрито та публічно (у цьому випадку громадянин України), розповсюджує матеріали із закликами до захоплення державної влади, має нести кримінальну відповідальність за вчинені дії. При цьому, вважає, що наявність двох інших епізодів злочинної діяльності ОСОБА_8 , кваліфікованих за частинами 2, 3 ст. 436-2 КК України, також свідчить про те, що особі має бути визначене покарання без застосування положень ст. 75 КК України.

Акцентує на вчиненні засудженим трьох епізодів злочинної діяльності, до того ж, один з указаних злочинів, а саме за ч. 3 ст. 436-2 КК України, відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Засуджений ОСОБА_8 у касаційній скарзі просить судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На обґрунтування своїх вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зазначає, що його необґрунтовано засуджено за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Вважає, що його вину не доведено. Указує на те, що під час розгляду скарги апеляційною інстанцією його не було належно повідомлено про її розгляд.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 вважає касаційну скаргу підзахисного ОСОБА_8 обґрунтованою та просить її задовольнити. Касаційну скаргу прокурора не підтримує.

Прокурор ОСОБА_5 скаргу сторони обвинувачення підтримала частково. Вважає, що місцевий суд порушив вимоги ч. 3 ст. 349 КК України, та просить у цій частині скаргу задовольнити; у частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України доводи прокурора не підтримує.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

У касаційній скарзі прокурор вказує на те, що місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не з`ясував, чи правильно ОСОБА_8 розуміє положення цієї статті, та належним чином не роз`яснив йому наслідків розгляду кримінального провадження в такому порядку, не впевнився в добровільності його позиції. Зауважує, що зазначені порушення процесуального закону також залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції.

Перевіривши наведені доводи прокурора, колегія суддів уважає їх обґрунтованими.

Згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення судового розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є повне визнання винуватості, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин інкримінованого злочину, наслідків такого розгляду, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин. Варто звернути увагу, що роз`яснення учасникам судового провадження такого розгляду не повинно мати формальний характер.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року в справі № 444/870/22 (провадження № 51-2989кмо23), суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі в разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.

Проте суд першої інстанції наведених вимог кримінального процесуального закону належним чином не дотримався.

Як видно із журналу судового засідання та аудіозапису до нього від 20 червня 2023 року, місцевий суд за згодою учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, поставив на обговорення порядок дослідження доказів і вирішив здійснювати судовий розгляд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , який попросив замість нього допитати його законного представника ОСОБА_11 , та дослідити дані, що характеризують особу.

Проте суд першої інстанції не впевнився, що обвинувачений правильно розуміє висунуте прокурором обвинувачення, тобто не переконався, що він правильно розуміє зміст фактичних обставин з урахуванням того, що ОСОБА_8 згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 24 травня 2023 року № 227 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки, Через наявний у нього психічний розлад ОСОБА_8 не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні діяння.

Також місцевий суд не роз`яснив ОСОБА_8 того, що в цьому разі він буде позбавлений права оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, тобто не роз`яснив суті ч. 3 ст. 349 КПК України та правових наслідків цього розгляду.

Не містять матеріали провадження і розписки про роз`яснення ОСОБА_8 положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння обвинуваченим тих фактичних обставин, які він буде позбавлений можливості оскаржити.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду цього кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вказане порушення не усунув.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій допустили істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило їм ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, що відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування таких судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, з огляду на наявність указаного істотного порушення вимог процесуального закону, яке і є підставою для скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, Верховний Суд не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам, викладених у касаційних скаргах прокурора та засудженого.

За таких обставин касаційні скарги прокурора та засудженого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суд має врахувати наведене в цій постанові та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 20 червня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3