Провадження по справі 1-в/635/921/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Від засудженого ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання засудженого не заперечує, просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року, а саме у 2024 році - 3028 грн, у 2023 -2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році - 2102 грн., у 2019 1921 грн., у 2018 1762 грн. та віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року.

За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 4 (місяців) позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року з урахування ухвали Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року і остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Початок відбування строку покарання ОСОБА_5 за даним вироком обчислювати з дня вступу цього вироку в законну силу. У строк покарання ОСОБА_5 зарахувати відбуте ним частково покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2020 з моменту фактичного затримання до дня вступу цього вироку в законну силу.

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання за цей злочин у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 в період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення 11.10.2018 злочину, якою завдано матеріальних збитків на загальну суму 11 844,20 грн, тобто розмір викраденого складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2018 1762 грн).

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. Згідно ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч. 3 ст.185 КК України від 28 травня 2020 року остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року ОСОБА_4 вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року змінено. Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, виконувати самостійно.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст.3, ч. 2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Враховуючи, що вартість майна, за крадіжку якого ОСОБА_4 засуджено вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року, становить 11 844,20 грн, що перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2018 рік, вказане діяння не може бути визнано дрібною крадіжкою, а є кримінально караним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави задоволення клопотання засудженого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року у відповідність до вимог закону відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1