Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/1185/25
У Х В А Л А

06.03.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000158 від 28 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч.1 ст.229 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором, у кримінальному провадженні №0000158 від 28 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч.1 ст.229 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що нарядом ГРПП відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, за адресою м. Виноградів, вул. Копанська, Берегівського району, було зупинено транспортний засіб марки "Мерседес Бенц Спрінтер" з номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , в середині якого в багажному відділенні виявлено 638 пластмасових бутлів ємкістю 5,7 літрів марки Агіеl в середині яких наявна рідина невідомого походження без відповідних на них документів. Проведено огляд місця події в ході якого вилучено транспортний засіб марки "Мерседес Бенц Спрінтер" з номерним знаком Чеської республіки НОМЕР_1 , 638 пластмасових бутлів ємкістю 5,7 літрів марки Агіеl в середині яких наявна рідина невідомого походження, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , в якому наявні можливі ознаки підробки.

Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000158 від 28.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім того, 01.03.2025 до чергової частини ВП № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області надійшла заява від адвоката ОСОБА_5 , м. Київ, п/с 78, представника Компанії The Procter & Gamble Company, який просить прийняти міри до невідомих осіб, які без передбаченого дозволу офіційного представника чи Компанії, організували виробництво (фасування) та розповсюдження продукції з використанням торгівельної марки АRІЕL.

Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 02.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України.

01 березня 2025 року, слідчим слідчого відділу відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, капітаном поліції ОСОБА_6 , в присутності понятих, було проведено огляд місця події, а саме вул. Гички в м. Виноградів, Берегівського району, де на узбіччі біля повороту на вул. Репіна, в ході якого вилучено ранспортний засіб марки "Рено" з номерним знаком НОМЕР_3 , та причеп марки «Раnаv NV 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , в середині якого знаходиться пластикові пляшки, та товаротранспортну накладну № 95 від 28.02.2025.

Згідно постанови слідчого СВ ОСОБА_3 від 03.03.2025 року ранспортний засіб марки "Рено" з номерним знаком НОМЕР_3 , та причеп марки «Раnаv NV 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , в середині якого знаходиться пластикові пляшки, та товаротранспортну накладну № 95 від 25.02.2025, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000158 від 28 лютого 2025 року, та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що за адресою: м. Виноградів, вул. Миру, 57, з метою збереження речового доказу.

З метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на вилучене майно та речі.

Слідчий подав письмову заяву, у якій просив розглядати клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Законний володілець транспортного засобу, в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_7 , до суду подав клопотання в якому просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Вивчивши зміст клопотання, дослідивши додані письмові докази, слідчий суддя вирішив наступне.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Накладення арешту на майно необхідно в зв`язку з призначенням судових експертиз та збереження речових доказів, оскільки не накладення арешту на майно унеможливить проведення експертом відповідної експертизи та може призвести до знищення чи перетворення майна, у разі його повернення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Із вимог ч.3 ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Так, згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, що слідчим доведено, що метою накладення арешту на автомобіль є збереження речових доказів, з метою унеможливити розпоряджатися вищевказаним майном, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню відповідного майна. Підставою для накладення арешту є на те, що вилучені речі відповідно до ст.98 КПК України визнані речовими доказами згідно постанови слідчого, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у вигляді арешту вказаного майна.

Як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За наведених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що матеріали клопотання переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого про накладення арешту, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, та в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, у клопотанні слідчого зазначені достатні на даній стадії кримінального провадження підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії ( Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права розпорядження річчю), порушує на думку суду принцип правової визначеності та право власності володільця майна, яке гарантується ЦК України. Конституцією України, ст. 1 Протокола N 1 до Европейської Конвенції з прав людини.

На необхідність дотримання принципу правової визначеності вказував Европейський Суд у справі Кавка проти Польщі (Kawka v. Poland, рішення суду від 9 січня 2001 р. п. 49, зазначивши, що: "важливим є чітке визначення умов обмеження свободи відповідно до внутрішнього права, та щоб право як таке було передбачуваним у своєму застосуванні...." \

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси законного володільця майна, як обмеження права володіння.

Разом з тим на даному етапі досудового розслідування таке обмеження як заборона відчуження, перетворювання, переобладнання, внесення зміни до конструкції та комплектації транспортного засобу, з метою запобігання його пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню та застосування такого найменш обтяжливого способу арешту транспортного засобу буде необхідним та достатнім для збереження речового доказу і таке втручання в права та інтереси власника є виправданим, а заборона користування ним, із вилученням у володільця та залишенням у розпорядженні органу досудового розслідування, є надмірним і невиправданим обтяженням.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження суд не вбачає.

Приймаючи таке рішення, слідчим суддею враховано, що транспортний засіб оглянуто, а в даному клопотанні відсутні докази, які беззаперечно свідчать, що автомобіль, є засобом чи знаряддям вчинення злочину.

Щодо речових доказів - пластикових пляшок, та товаротранспортної накладної № 95 від 28.02.2025, які 01 березня 2025 року вилучено в ході проведення огляду місця події за адресою м. Виноградів, вул. Гички, Берегівського району Закарпатської області, слідчий суддя зауважує, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 358 та ч.1 ст.229 КК України.

Із заперечень Представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7 , вбачається, що власником вилучених пластикових пляшок, являється ФОП ОСОБА_8 , який здійснює діяльність з виробництва мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування, а також виробництва іншої хімічної продукції, виробництва тари з пластмас.

З матеріалів справи, а саме, протоколу огляду місця події від 01.03.2025 року, вбачається, що в транспортному засобі марки "Рено" з номерним знаком НОМЕР_3 , з причепом марки «Раnаv NV 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , виявлено пусті пластикові пляшки без будь-яких маркувань.

Предметом злочину, передбаченого ст. 229, є знаки для товарів чи послуг, які: 1) зареєстровані в Україні; 2) охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна; 3) визнані у встановленому порядку добре відомими.

Разом з тим на даному етапі досудового розслідування таке обмеження як заборона на відчуження перетворення з метою запобігання пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню та застосування такого найменш обтяжливого способу арешту вилученого майна буде необхідним та достатнім для збереження речового доказу і таке втручання в права та інтереси власника є виправданим, а заборона користування ним, із вилученням у володільця та залишенням у розпорядженні органу досудового розслідування, є надмірним і невиправданим обтяженням.

За таких обставин клопотання про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 369-376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково

У кримінальному провадженні №0000158 від 28 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч.1 ст.229 КК України, накласти арешт на речові докази, а саме:

транспортний засіб марки "Рено" з номерним знаком НОМЕР_3 , з причепом марки «Раnаv NV 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , пластикові пляшки, та товаротранспортну накладну №95 від 28.02.2025, які 01 березня 2025 року вилучено в ході проведення огляду місця події за адресою м. Виноградів, вул. Гички, Берегівського району та поміщені на спец майданчик тимчасового утримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що за адресою: м. Виноградів, вул. Миру, 57, у кримінальному провадженні №0000158 від 28 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч.1 ст.229 КК України, з метою збереження речових доказів та проведення слідчих дій.

Речовий доказ - транспортний засіб марки "Рено" з номерним знаком НОМЕР_3 , та причеп марки «Раnаv NV 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , які 01 березня 2025 року вилучено в ході проведення огляду місця події за адресою м. Виноградів, вул. Гички, Берегівського району, - передати на відповідальне зберігання законному власнику ОСОБА_9 , за місцем його проживання АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_9 , мешканцю АДРЕСА_2 та будь-яким іншим особам відчужувати, перетворювати, переобладнувати, вносити зміни до конструкції та комплектації транспортного засобу марки "Рено" з номерним знаком НОМЕР_3 , та причеп марки «Раnаv NV 35» реєстраційний номер НОМЕР_4 , до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_9 про необхідність збереження арештованого майна та роз`яснити, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, він може нести кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Речові докази - пластикові пляшки, та товаротранспортну накладну № 95 від 28.02.2025, які 01 березня 2025 року вилучено в ході проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_3 , передати на відповідальне зберігання законному власнику ФОП ОСОБА_8 .

Заборонити ОСОБА_8 та будь-яким іншим особам відчужувати, перетворювати передане йому на відповідальне зберігання майно, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_8 про необхідність збереження арештованого майна та роз`яснити, що в разі вчинення незаконних дій щодо арештованого майна, він може нести кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Ухвала виконується слідчим негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на старшого слідчого ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Копію ухвали невідкладно надати слідчому та володільцю арештованого майна.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1